440 



— med de florala axlarna slokande och fröets hvita basalbihang, miss- 

 tänker man genast en myrmekochor. Emellertid förmedlas här sprid- 

 ningen i själfva verket efter mina undersökningar på Sicilien genom de 

 marklöpare, till hvilka inflorescenserna efter frömognaden under våren 

 aflösas. I de mer eller mindre hoptorkade frukterna äro då fröna la- 

 kunösa och liksom inflorescensaxel och spatha torra och lätta. 



Aracéernas spridningsbiologi år, som kanske torde vara bekant, en 

 terra incognita, där vidare undersökningar skulle vara synnerligen väl- 

 komna. 



Typ 3. — Viola. 



Jämte den funktion som elaiosom, hvilken jag konstaterat hos Viola 

 odorata-fröel, påvisar BORZi en annan i saurochoriens tjänst Vid expe- 

 riment med dessa frön visade sig, att ödlorna med stor begärlighet slu- 

 kade dem, och att de återfunnos i exkrementen. 



Saurochorerna t^^ckas genom frukternas dåliga exposition och öfver- 

 hufvudtaget genom reduktionen af de exponerande organens mekaniska 

 väfnader — jmfr t. ex. fruktskaften hos Capparistypen — förete vissa 

 morfologiska analogier med myrmekochorerna. Förtjänt af vidare un- 

 dersökning är också det rent spridningsbiologiska samband, som enligt 

 BORZi skall finnas mellan saurochorerna och myrmekochorerna. 



Utom Viola odorata framhålles som en sådan tj^p t. ex. kakteerna. 

 Hos vissa sådana uppdelas fruktens pulpa i köttiga trådar, som klibba 

 fast vid fröna och hvilka skulle fungera som elaiosom. Framlida un- 

 dersökningar kanske här gifva oss en ny myrmekochor typ. I viss mån 

 skulle denna ansluta sig till en ny sådan, med hvilken jag sedan några 

 år arbetat: Cyc/a/nen-typen, där frönas elaiosom utgöras af partier af 

 den vid frömognaden sönderflytande köttiga placentan. 



Ännu en ny typ skulle till äfventj^rs möta oss hos Prasiiim majiis, 

 hvars delfrukter som bekant ha ett saftigt ytterhölje. Dessa frukter, 

 hvilka föras under A/'um-typen, äro enligt BoRZi takyspora och uppsökas 

 af myror. Under mina resor i Medelhafstrakterna har jag aldrig hunnit 

 undersöka Prasiiim med mogna frukter, men i själfva verket företer den, 

 som jag i min Entw^urf einer Monographie der europäischen Myrme- 

 kochoren p. 318 K. Sv. Vetenskapsakademiens Handl. Band 41. N:o 7. 

 Stockholm 1906 1 påvisat, i sin utveckling några myrmekochora drag: 

 poslfloral tillväxt af det vidöppna, som lokal assimilationsapparat tjänst- 

 görande fruktfodret. Intressant skulle dock vara att såväl för Prasiiim 

 som kakteerna genom mikrokemisk analys och experiment få utredt, 

 hvar det eventuella tillockningsmedlet för myrorna ligger. 



Förtjänta af uppmärksamhet äro kanske förbindelserna med epizoerna. 

 Så kan i detta samband nämnas den epizoiska spridning af fröna hos 

 Opiinlia cyliiidrica DC, som G. Lagerheim (Einige Acarocecidien und Aca- 

 rodomalien. Ber. d. Deutsch. Bot. Gesellsch. 1892 p. 612) påvisat: »Schnei- 

 det man aber eine Frucht von O. cylindrica DC. auf, so findet man 



