441 



kein Frurhtfleisch darin, sondern die grossen, steinharten Samen — de 

 saurochora fröna af Opniilia Firiis-indica och O. Tnna ha sma frön — 

 sind nur verraittelst eines ausserordentlich zähen und klebrigen Schlei- 

 mes mit einander ziemlich fest verbunden. Die reifen Friichte fallen 

 schliesslich von den Zweigen ab, und da sie nur sehr flache Maniillen 

 und keine Dornen haben, so können sie ziemlich länge Strecke mit 

 Leichtigkeit rollen. An den Orten, wo die Opiinlia wächst, passicren 

 immer Esel, Ochsen und andere Thiere. und wenn diese eine der a.m 

 Wege liegenden F"ruchte zertreten. so bleiben die Samen an ihren Hufen 

 etc durch den äusserst zähen und klebrigen Schleim häften und werden 

 auf diese Weise verschleppt.» 



Det forskningsområde inom växtbiologien, som professor BORZI genom 

 denna sin studie öfver saurofilien öppnat, är onekligen af ej ringa intresse 

 och visar bland annat, att den endozoiska spridningsbiologien är i stort 

 behof af en omfattande utredning. Särskildt förtjänar saurofilien att i 

 hög grad beaktas af de botanister, hvilka komma i tillfälle att studera 

 de områden af troperna och subtroperna, inom hvilka de växtätande 

 ödlorna luxuriera. 



Rutger Sernandcr. 



John Frödin, Om fjällväxter nedanför skogsgränsen i Skandi- 

 navien. Arkiv för Botanik. Band 10. X:o 16. 



Författaren börjar med alt påpeka, att de lagar, som justera arternas 

 vertikala utbredning, äro blott litet kända, till och med konturerna för ett 

 sådant begrepp som fjällväxt äro ej skarpt uppdragna, rent subjektiva 

 synpunkter göra sig sä godt som alltid gällande, till stor nackdel för en 

 vetenskaplig analys. För att belysa detta förhallande och vinna klarhet 

 i spörsmålet, behandlar författaren ingående några arter ur skandina- 

 viska floran och diskuterar utförligt de faktorer, som betinga deras ut- 

 bredning. 



I första afsnittet behandlar författaren frågan om fjällväxter i norska 

 kustlandet. Närvaron af dylika har gifvit upphof till flera teorier; så- 

 som förklaring har än accepterats lokalernas närhet till rcgio alpina, än 

 att skogsfloran af vinden hindras att fatta fast fot, och därmed öppna 

 platser kunnat beredas fjällväxterna, än att områdets insulära klimat med 

 dess viktigaste faktor, stor luftfuktighet, skall kunna förklara fenomenet. 

 — Författaren skärskådar närmare detta sista påstående och debatterar 

 de meteorologiska element, som öfva inflytande på ofvan nämnda förhål- 

 landen samt påvisar, att norska fjäll-kustväxter — han stöder sig här- 

 vidlag på Sernanders artlistor — enligt våra förnämsta auktoriteter pa 

 det forskningsgebit, som berör fjällens växtvärld, äro i fjällen bundna 

 vid torra lokaler; de äro ekologiska xerofyter och kunna således absolut 

 icke ha nedvandrat till norska kusten genom ett behof af fuktigare kli- 



Suensk Botanisk Tidskrift 1911. 29 



