1898. No. 3. OM ÆGGEHVIDESYNTHESE. 23 
stoffen proportionale Mengen von Amiden produziren, sondern dass hierbei 
die Individualität der Pflanzenart zur Geltung kommt». Men om denne 
individuelle Forskjellighed er begrundet i de forskjellige Æggehvidestoffes 
større eller mindre Modstandsdygtighed eller i andre Forhold, afgjer de 
ikke. Imidlertid kan man vel med E. Schulze erklære det som ikke 
usandsynligt, at den væsentligste Årsag til det ovenanførte ulige stærke 
Æggehvidetab er de forskjellige Slags Fros resp. Kimplanters ulige store 
Rigdom på N-fri Substans. Under Spiringen viser jo Lupinfroet, der er 
rigt på Æggehvidestoffe, men fattigt på N-fri Stoffe, en ualmindelig stark 
Amidophobning i Kimplantens Axeorganer, medens Cerealiefrø, der er rige 
på Stivelse, men fattige på Æggehvidestoffe, giver en meget ringe sådan 
tilkjende. Ærter og Bønner er rige på Æggehvidestoffe, men de er også 
rige på N-fri Stoffe, og i Overensstemmelse hermed er her Amiddannelsens 
resp. -Ophobningens Intensitet under Spiringen en midlere. I Kimplanter 
af Vikkefrø, hvor Forholdet mellem N-holdige og N-frie Stoffe er 1 : 1,5, 
er ifølge Prianischnikow! også Æggehvidetabet meget svagere end i 
Lupinkimplanter. Ifølge samme Autor er i Vikkekimplanten Æggehvide- 
omsætningen i Begyndelsen stærkere end i senere Spiringsstadier, uagtet 
i Begyndelsen ikke alene den absolute Mængde af forhåndenværende 
Kulhydrater er langt større end senere hen, men Mængdeforholdet mellem 
Æggehvidestoffe og Kulhydrater da også er et langt videre. Årsagen til 
dette Fænomen mener Prianischnikow for en Del i alle Fald må søges 
i det under Spiringen stedfindende Forbrug af det absolute Æggehvide- 
forråd: «je grösser die absolute Menge der vorhandenen Eiweissstoffe ist, 
desto mehr Eiweiss zerfållt unter iibrigens gleichen Umstånden, gerade so 
wie es im Thierkörper der Fall ist». 
Når man tager i Betragtning, at der til Amidlegemernes Regeneration 
udkræves som en nødvendig Betingelse en vis Mengde kvælstoffrit Mate- 
riale, blir Arsagen til ovennævnte Forhold et også let forklarligt. Schulze? 
udtrykker sig i nyeste Tid således herom: «Diese Erscheinung steht im 
Einklang mit der durch die Versuche Hansteen’s und Kinoshita’s fest 
begriindeten Annahme, dass gewisse Producte des Eiweissumsatzes durch 
Einwirkung der physiologisch thåtigen stickstofffreien Stoffe zu Eiwerss- 
stoffen regenerirt werden. Mit Hülfe dieser Annahme sowie der in Bezug 
auf den Verlauf des Eiweissumsatzes aus meinen Untersuchungen sich ab- 
leitenden Schlussfolgerungen erklären sich die oben besprochenen Er- 
scheinungen in folgender Weise: Der Keimungsvorgang ist mit einer Um- 
I Prianischnikow, 1. c. pp. 266—267. 
2 E. Schulze, Zeitschrift f. physiolog. Chemie, Bd. XXIV, 1897, p. 102 flg. 
