1898. No. 6. NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 15 
de synes, det ikke er nogen Ting at gjore Vesen af eller tale om, det 
aflokker dem ofte kun et Smil, og de har saa vanskeligt for at ind- 
rømme, at noget er stort og Beundring værd. 
Noget kan maaske ligge i, at Charakteren under saadanne Livs- 
vilkaar ofte kan faa etslags altfor kosmopolitisk Præg, der kan give 
sig Udtryk i et vist blaseret, snobbet og smaasindet Væsen og Tanke- 
gang. Den vestagderske Mistro og Mistænkelighed er vistnok aftaget 
adskilligt, men Paalideligheden er ikke undergaaet nogen særdeles stor 
Forandring, og man kan noksaa hyppig finde denne kjedelige Under- 
fundighed, at man aldrig siger sin Mening helt ud, medens man efter- 
paa kan le over vedkommende, man har talt med, og som man tror at 
have indbildt noget paa denne Maade. Dog er den vestagderske 
saa usmagelige Talen efter Munden og Jatten med ikke saa udbredt 
længer. 
Hvad imidlertid den østagderske Kystbefolkning har faaet fremfor 
den vestagderske, er en langt sterre Foretagsomhed og Energi, der 
ogsaa er forbunden med en større Associations- og Samfundsaand, et Tegn 
paa, at den gjensidige Tillid maa være bleven større end vestover, hvor 
den stærke indbyrdes Mistro og Misundelighed lægger sig saa hæmmende 
iveien for al Sammenslutning til større Foretagender 1. 
Arendals By med sine nærmest omgivende Sogne Tromø, Hisø og 
Barbu kan i saa Henseende staa som et noksaa illustrerende Exempel. 
Endskjønt den neppe kan siges at have synderlig større eller frugt- 
barere Opland end f. Ex. Christiansand, kan dog ikke deres Virksomheds- 
sphære i nogen Henseende sammenlignes, om den end kan have gaaet 
i noget ensidig Retning. Begge have havt den samme «Vei til Ære og 
til Magt» — Havet — og dog i saa høist ulige Grad vidst at benytte den. 
Paa det ene Sted Dristighed og Speculationsaand, der rigtignok af 
og til kunde føre til Nederlag, men dog er mere værd end den bekjendte 
«matte Gispen», Ængstelighed, Mangel paa Foretagelseslyst og Sammen- 
hold paa det andet Sted. Derfor har man villet beskylde Arendaliten 
for netop at have noget af dette oven antydede Kosmopolitpræg, hvor- 
ved de aandelige og nationale Interesser skulde have vel lidet at betyde 
overfor Handel og Skibsfart — det synes, saavidt jeg kan have be- 
I Hvis dette kan skyldes Tilblandingen af det langskallede østnorske Folkelement, hvad 
jeg er tilbøielig til at antage, stemmer det ganske mærkelig med O. Ammons Anskuelser 
om lignende Forhold i Baden, hvor han siger om de langskallede Germaner, at de altid 
«sich das Erhabenste zur Aufgabe stellt und nur in unaufhörlicbem Streben seine Be- 
friedigung findet». — O. Ammon, Die natürliche Auslese beim Menschen, Jena 1893, 
S. 313, cfr. ogsaa de Lapouge, L'anthropologie et la science politique et les selections 
sociales, Rev. d’Anth. 1887. 
