1898. No. 6. NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 43 
kjære synes Sætersdolerne ialfald at være endog i udpræget stærk Grad. 
Adgangen til Lægehjælp var imidlertid tidligere og er tildels endnu 
noksaa vanskelig og er derfor bleven saa lidet benyttet — der er kun 
1 Lege for et Dalfore paa mindst 8 Miles Længde — og de hentede ham 
derfor i Almindelighed først i sidste Øieblik. Forovrigt bor han i Byg- 
land, hvor netop Børnedødeligheden er størst, men her er jo ogsaa flere 
spædbyggede Folk (v. S. 32), altsaa lidt svagere Befolkning. De uægte 
Fødsler ere jo ogsaa talrigere her i Dalen end udenfor. Samtlige disse 
Aarsager kunne jo være og ere ogsaa sandsynligvis samvirkende. 
Hvad nu end Aarsagerne kunne være — Ægteskaberne deroppe 
synes ialfald ikke noget særdeles børnrige — saa finder man igjen 
dette noksaa bekjendte Phænomen, der ligesom danner en Illustration 
til Herbert Spencers bekjendte Sats om «the survival of the fittest» 
9: hvor der er den store Børnedødelighed, er der ogsaa en tilsvarende 
stor Militerdygtighed — de, der lever op, danner ialfald en kraftig 
Slegt!. I Kraft af denne — om man saa kan sige — Naturlov har 
dette Dalfolk tiltrods for alle de consanguine Ægteskabers ellers farlige 
Følger holdt sig sundt og friskt — det svage og mindre vel udviklede 
døde tidlig bort til Gavn for Slægten. 
Ved denne Eiendommelighed skiller de øvre og everste Bygder i 
Vest- og Øst-Agder sig ogsaa sterkt fra Kystens, hvor netop de 
modsatte Forhold finder Sted. 
Synes der med de omtalte Ansigtstræk altsaa ikke netop at være 
forbunden nogen Degeneration hverken physisk eller aandelig, saa tyde 
de dog paa Raahed, og den kan man ikke ganske fraskrive Sætersdølen. 
Der er i Hverdagslag noget haardt og grovt, noget skjødeløst og uvorrent 
over ham — fornemmelig over Valledølen —, og som alle raa Folkeslag 
ere de endnu meget tilbøielige til at deruse sig, og om end ikke Til- 
standen er saadan, som da Gjellebøl skrev, hænder det vel endnu ved 
større Anledninger, at baade Mandfolk og Fruentimmer blive i høi Grad 
berusede, og at komme ædru fra Byen var ogsaa noget ganske ualmin- 
deligt, som kun et Par Mænd i Dalen kunde prestere. Rygtedes det, 
at der var kommen Brændevin til Bygden, forsamledes Naboer og Venner 
som Bier om Honning, og der endtes da ikke, før Kaggen var tom, — 
men ellers kan disse Folk jo være nøgterne hele Aaret. 
1 Man har fra Sverige, specielt fra Westernorrlands Lån ganske tilsvarende Forhold, 
C. Arbo, Sessionsundersøgelsernes og Recruteringsstatistikens Betydning for Vid. og 
Staten, Christiania 1875, S. 97. 
