1898. No. 6. NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 45 
Det store Antal «Lauskarer», som er eget for Sætersdalen, og som 
om Vinteren ikke gjøre andet end drive dank, er heller ikke heldigt 
for Sædeligheden (cfr. herom senere). 
Renlighedsforholdene i Dalen ere ogsaa endnu i Almindelighed tem- 
melig mislige, om end dens med rette berygtede Skiddenfærdighed vel 
ikke er fuldt saa stor som tidligere, og Høns, Smaagrise og Gedekid har 
ophørt at have sit Tilhold inde i Stuen om Vinteren; men synderlig 
bevendt dermed er det nu ikke til dagligdags — den lægger sig tungt 
over Sjæl og Legeme og sløver Sandsen for alt skjønt og al sand 
Velvære. 
Hvad den personlige Renlighed angaar, saa har det tidligere været 
saa, at man har vadsket sig, naar man skulde pynte sig, og Folk, som 
gik paa almindelig grovt Arbeide, vadskede sig blot Lørdagsaften. 
Naar Recrutterne skulde i Dampbadet i Christiansand, før de fik Uni- 
formen paa, var det derfor for mange af dem en Skjærsild, som de 
med Gru tænkte paal. 
Sætersdølens Folkeiendommeligheder. 
De gamle Sætersdeler har været et raat, vildt og ubændigt Folk af 
stor legemlig Styrke, derom vidner saavel gamle Sagn som Forhørs- og 
Domsakter. De satte sin Ære i at øve Kjæmpebedrifter (Kjæmpestykje): 
spænde Bælte eller gaa Knivgang, og deres Præster klage gjentagende 
over «Almuens Ugudelighed». Efter Reformationens Indførelse var Valle 
Sogn præsteløst i samfulde 3 Aar, da Præsten var bleven ihjelstukken 
ved Udgangen af Kirken, (dog som det synes af privat Hævn), saa 
ingen vilde søge Kaldet, og Bygden maatte, før den fik nogen ny Præst, 
hos Superintendenten af Stavanger Stift forpligte sig til at opføre sig 
christeligen og tilbørligen mod sine Præster?. I deres Bryllupper, Gravøl, 
Julegjæstebud eller Sammenkomster til Lag og Dands paa Leikvolden 
var Beruselse almindelig, og da gik det som oftest blodigt og vildt til. 
I Slagsmaal greb de i hinandens lange Pandelug («Spiro» v. S. 37), viklede 
den om Pegefingeren, og med dette som Støttepunkt forsøgte de ofte 
ikke uden Held at trykke sin Modstanders Øie ud (spøne ut, sprengje 
ut Augo), eller de bed hinanden i Kinderne eller Læberne eller afbed 
endog Næse, Øren eller Fingre, skamslog hinanden med «Handyvle» 
1 Det i Ottiaarene i Christiansand udkommende Blad paa Sætersdalsmaal, «Sæbyggjen», 
arbeidede engang ivrig for Reformer i denne og i andre Retninger. 
HP ABlom, ct SA87: 
