46 C, 0, E. ARBO. M.-N. Kl. 
eller «stingades» med Kniv — kort sagt, det udartede ofte til den rene 
Berserkergang. 
Sognepræsten Gyellebol (1770—80) laster dem for Utugt, Hengivenhed 
for gamle Vaner og Skikke og Tilbotelighed til Drukkenskab, «saaat 
der gives liden Forskjel mellem dem, selv de bedste, ældste og for- 
nuftigste Mænd kunne knapt ved givne Leiligheder afholde sig fra den»; 
mest synes det at have været i det stærke Øl. Han klager over deres 
Natteleberi, «utilladelige Trævgang», i Flok og Folge, og de slemme 
Følger af dette Uvæsen, som han forsøgte at modarbeide, men hvorfor 
han kun høstede alleslags Ubehageligheder, der endog gik saa vidt, at 
de vilde stænge Kirkedøren for ham. Han skildrer deres vilde og raa 
Fornøielser dels med Hestekampe paa Sfezevolden, dels deres Lege og 
Kapridninger paa Leikvolden, hvorved baade Hest og Folk ofte kom 
tilskade. 
Blandt deres gode Sider fremhæver han deres Oprigtighed og Ærlig- 
hed — et Haandslag er nok ved sluttet Handel eller Overenskomst, skrift- 
lige Documenter var overflødige — fremdeles deres Godgjerenhed mod 
Fattige og Nødlidende og Sparsommelighed. Selv ligeoverfor deres 
noksom bekjendte Ladhed og Dovenskab er han meget medgjørlig. 
Han siger saaledes: «Dovenskab kan man heller ikke bebreide dette 
Folk for, besynderlig i Henseende til et vist Slags Arbeide og i Hen- 
seende til visse Tider. Det Arbeide nemlig, som de ere vante til at 
gjøre, gjøre de gjerne; men derimod andet Arbeide, saasom at gjøre 
Grøfter, oprydde ny Ager, bryde Stene og andet saadant, gjøre de nødig, 
især naar stærk Vind og Uveir indtræffer. Ligeledes ere de meget vind- 
skibelige de faa Uger om Sommeren, naar de gjøre deres Høstarbeide, 
da de altid begynde deres Arbeide ved Solens Opgang (endog midt om 
Sommeren) og ende det ved Solens Nedgang. Derimod finder man dem 
gjerne den øvrige Tid af Aaret, nemlig Høst og Vaar, at ligge og sove paa 
Marken i Flokketal, og om Vinteren (saa mange som ikke have Tømmer- 
hugst) at række sig paa Bænke og Krakker i Husene. Og besynderligt 
er det, at de altid rette sig efter Solens Gang, saa at de endog om Vinteren 
gaae til Sengs, naar Solen gaaer ned Kl. 4 Slet, og sove til Kl. 8 Slet om 
Morgenen, naar Solen gaaer op. Anderledes forholder det sig med deres 
Qvindfolk, som alletider ere meget flittige og duelige.» — Eiendoms- 
sikkerheden roser han som stor, Tyveri ansees af dem for den største 
Last, som drager den største Skam efter sig — «man maatte gjerne lægge 
Guld og Penge paa alfare Veie og Stier, uden at bære Frygt for at miste 
noget. Derfor bruge de ikke heller Laase for deres Huse, og meget 
sjelden for deres Kister og Skabe; men alting staaer aabent og uforvaret.» 
