1898. No. 6. NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 
47 
Tiltaleordet er Du, de tage aldrig Hatten af for hinanden, enten de 
modes eller komme i hverandres Huse, men hilse enhver med Haands- 
rækkelse, enten han er høi eller lav. «Kort: dersom den gamle Oprigtighed 
og Simplicitet skal findes nogensteds; ja hvis den gamle patriarkalske 
Levemaade skal nuomstunder træffes hos et Folk, erlanges den uden Tvivl 
efter min Tanke, i det mindste i adskillige Dele, hos dette Folk1.» 
Sognepræst Aamodt (1803—14) er mindre overbærende med deres 
Dagdriveri og Dovenskab og skriver i Protokollen for «Sogneselskabet 
for Valle Præstegjeld», oprettet af ham i 1811, følgende: 
«Blandt de Ting, som ikke alene foraarsager Velstands Aftagelse, 
men ogsaa er en Hovedsag til Sædernes Fordærvelse, er den bedrøvelige 
Lediggang, som finder Sted blandt Præstegjeldets Ungdom. Naar jeg 
undtager en enkelt Mand, er her ikke en, som har Aarsdreng eller Pige. 
Tjenerne arbeide alene i Varaannen og Slaatten en 10—12 Ugers Tid. 
I denne Tid tager de en Løn saa stor, at de kan leve i Ørkesløshed 
den hele øvrige Tid. De bestille da slet intet i hele 3 Fjerdingaar, men 
spilder den kostbare Tid med Dagdriveri, og mange af dem vil ikke 
engang lade sig leie i Dagarbeide. Følgen heraf er, at Tjenerne om 
Vinteren ganske fortære i Dovenskab alt, hvad de tjente om Sommeren, 
og at de aldrig samle sig det mindste til Alderdommen, og naar de 
blive gamle og ikke mere kan arbeide, maa Bygden føde dem, som 
Almisselemmer — dog disse er ikke de eneste Følger af Ungdommens 
Dovenskab, den er ogsaa Sædelighedens Grav — — denne Sag for- 
tjener den største Opmærksomhed; thi aldrig vil Agerdyrkning blomstre, 
aldrig Husflid fremmes, aldrig Velstand tiltage, aldrig Moralitet forbedres, 
førend der blir sat en Skranke for Ungdommens utaalelige Ørkesløshed». 
Pastor Blom (1864—80) siger hertil, at disse Ord gjelder vistnok For- 
tiden, men de fortjener ogsaa at paaagtes i Nutzden. «Dalens økonomiske 
og moralske Fremtid afhænger af dens Ungdoms Arbeidsomhed, Flit- 
tighed og Gudsfrygt.» Denne for Dalens Opkomst og Folkets Frem- 
skridt saa virksomme og nidkjære Præst mener vistnok med disse Ord, 
at de ovenskildrede Forhold tildels ogsaa kunne gjælde for Nutidens 
Sætersdeler. 
Den ellers saa velvillige Eilert Sundt, som færdedes her 1 1866—67, 
sees ogsaa at være bleven rent forfærdet over den sætersdalske Almues 
Hang til Dovenskab, over de aarvisse Tog af Tiggere, tildels hele Fa- 
milier, stundom unge og arbeidsføre Mænd og Kvinder, som derfra kom 
ud til Bygderne udenfor, og den Mengde Lauskarer, som han fandt ud 
SØRENG. 31. 
