1898. No. 6. NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 51 
drive sin Tid hen i aristokratisk Uvirksomhed. Sporger man, hvorfor 
han ikke selv bestyrer sin Gaard, faar man med en vis naiv Forundring 
det Svar: «Han tar inkje arbete, han er rike, han ngies inkje te de!» 
De kunne ikke fatte, at den vil arbeide, der ikke har det strængt behov. 
Dette er jo ogsaa saa oldtidsmæssigt. Trællen fik da udføre Arbeidet 
paa Jorden og med Gaarden; selv beskjæftigede den odelsbaarne sig, 
naar han ikke laa i Viking eller reiste i Handel, kun med Vaabenøvelser, 
Leg og Spil eller for paa Gjæsteri til Slægt og Venner, noget de for- 
øvrigt ogsaa bruge fremdeles («sjale seg») paa enkelte Tider af Aaret. 
Man kan vide, at blandt en Befolkning med saadanne Ladhedsten- 
dentser er det ved Siden af den omtalte Bortfæstning meget almindeligt 
ogsaa ved Føderaad og Fledføring at sikre sig denne lykkelige ørkesløse, 
dorske drivende Tilværelse. 
Man skal derfor vanskelig her tillands finde en Befolkning, der fører 
en saa sorgløs Tilværelse og i den Grad lader hver Dag have nok i sin 
Plage som Sætersdølerne. Om de end, som af de ovenciterede Forfat- 
tere anført, kan gribe sig dygtig an i Slaatten og Høsten, hvad de jo 
forresten virkelig nødes til, hvis dei det hele taget skulle skaffe sig noget 
at leve af, saa tilbringer de den øvrige Tid af Aaret i et ørkesløst Dag- 
driveri, der kun afbrydes af Søvn og Spisen. De lægge sig som i 
Gjellebøls Tid med Hønsene, men staar rigtignok ikke op med disse, og 
om Dagen gaar de gaardimellem med Piben i Munden, sidde lidt nedpaa 
og passiare De komme paa denne Maade saa ganske ud af Tur med 
Arbeide om Vinteren, at de blive rent lemstre i Kroppen de første Dage, 
de faa Ljaaen fat om Sommeren. Selv naar de komme over til Amerika, 
skal de fortsætte paa det samme Sæt og tilbringe den største Del af 
Vinteren i Lediggang; de komme da ned til Byerne, gaar der og drive, 
spise eller drikke op sin Sommerfortjeneste, og om Vaaren tage de da 
Tjeneste blot for Kosten i det første. 
En stor Hindring for Dalens Fremskridt er derfor, som Aamodt ogsaa 
klager over (S. 47), denne fra Barnsben tilvante Magelighed og Ladhed 
og deraf igjen følgende Mangel paa Udholdenhed og Ustadighed. Derfor 
er der ogsaa saa liden Husflid og saa faa dygtige Haandværkere iblandt 
dem, og ligesom saamange andre Steder hertillands desværre synes ogsaa 
Arbeidsdygtigheden og Nævenyttigheden at være i Tilbagegang, ialfald 
eftersom det synes at have været i Præsten Aamodts Tid i Aarhun- 
dredets Begyndelse (v. S. 48). Nogen Aarsag til denne usigelige Ladhed 
og Ligegladhed ligger maaske ogsaa i den Skik, som man ialfald tidligere 
fulgte, at Gutterne maatte ikke tage i med noget tungere Arbeide, for 
de vare 16 Aar — formodentlig efter en Slags Analogi fra Behandlingen 
4* 
