54 Cc, ©; EB; ARBO: 
M.-N. Kl. 
usædvanlig skarpt Udtryk, Trækkene stive; men taler man med ham 
og man begynder at blive bedre kjendt, blir Ansigtet bevægeligt, 
der kommer ofte et livligt Minespil frem, og man finder da i hans 
Ansigt noget, man hos den østlandske Bonde kun yderst sjelden eller 
aldrig træffer paa, d. e. en næsten sydlandsk Bevægelighed, som kan 
gjøre Ansigtet meget tiltalende. Den østlandske Bondes Ansigt er i Al- 
mindelighed uden Minespil, stivt, koldt, ubevægeligt, træagtigt; hverken 
Sorgen eller Munterheden gjør nogen synderlig Forandring. Anderledes 
med Sætersdølen; der skal ikke meget til, før hans Ansigt oplives af et 
Smil, men paa den anden Side vil vistnok ogsaa Modgangen sætte dybe 
Furer paa hans Pande. 
Som de fleste Fjeldfolk er han mistenksom mod fremmede, og man 
maa have lært ham temmelig nøie at kjende, førend han indlader sig 
videre med En og betror sig til En, Han er ikke snar i Vendingen og 
kan ei sjelden endog være i høiere Grad fvær og træg, end man i Al- 
mindelighed vil finde det blandt vort Lands Befolkning, og udhæver sig 
derved fremfor de omkringliggende Bygdelags Beboere ligesom ogsaa 
ved en i Forhold til Fremmede og Udenbygdsboende fremtrædende egoi- 
stisk og beregnende Fremgangsmaade. Han gjør ligesom Egden i det 
Hele ikke gjerne den Fremmede nogen Tjeneste for intet, og mærker han, 
at der næres noget Ønske eller gjøres noget Forlangende af Folk, som han 
tror kunne betale, undlader han aldrig saavidt muligt at lade den for- 
langte Villighed opveie med Guld: «Kaa ve Du gje?» er det Spørgs- 
maal, som man altfor ofte støder paa, og før dette er bragt paa det 
Rene, rører han sig neppe af Flekken. Dette er et mindre tiltalende, 
men desværre kun altfor sandt Træk i Sætersdølens Charakter, hvis 
fuldkomne Paalidelighed vil kunne bekræftes af enhver Fremmed, der 
er kommen i Berøring med ham. C. W. Rieck forsøger at give et 
Slags Forklaring for dette hans Væsen og begrunder det i en vis primitiv 
Naivitet, der er udsprungen af «Sølvets Forsvinden fra det sætersdalske 
Marked», — hvorved han vel sigter til Befolkningens relative Fattigdom. 
«Trægheden og Tværheden», mener han desuden, «vil maaske finde 
sin naturlige Forklaringsgrund i den Forsigtighed og Betænksomhed, 
som er vort Folk egen, forend det indlader sig paa noget Skridt, — 
den norske Folkecharakter er jo mistroisk og kritisk. Den mistænkelige 
og ei sjelden rent ud fiendtlige Forsvarsstilling, Sætersdolen indtager lige- 
overfor Fremmede, kunde maaske ogsaa finde sin Forklaring i en vis 
Folelse af Afmagt, som den Udannede stedse vil have ligeoverfor Dan- 
nelsens overvældende Magt, en Folelse, som han deler med enhver Vild. 
Dette Præg af Mistænkelighed og Tilbagetrukkenhed, der ofte med Uret 
