1898. No. 6. NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 55 
forvexles med Egoisme, Træghed og Beregning, er jo ogsaa noget, man 
ofte gjenfinder hos Folk, hvis Tanker, Folelser og Interesser have et sig 
stedse mere og mere indskrænkende spiralformigt Lob mod et Punkt 
inde i Cirkelen, som indtages af dem selv. Sætersdølen har jo ind- 
taget en gjennem lange Tider afspærret og isoleret Stilling. Han har 
dette fælles med alle Folk, der gifte sig indbyrdes og opreise en 
chinesisk Mur af Fordom og gammel Vedtægt mod sine Naboer, hvis 
Charakter de ikke fatte, og hvis Meninger de ikke dele». 
Rieck har vistnok Ret i denne sin Opfatning. Jeg skulde dog ogsaa 
være tilbgielig til at tro, at meget i deres Optræden og deres Griskhed 
i sine Forlangender skriver sig fra deres tilvante Ladhed, Magelighed og 
Ulyst til alt Arbeide, der ikke netop interesserer dem, som de ikke ere 
tvungne til, betaler sig godt eller maaske kunde «lete formeget paa» og 
blive haardt for Kjød og Blod. De ere jo vante til at udrette saa lidt, at 
naar de skulle anstrænge sig noget, synes de at maatte have svært 
betalt derfor — de sætte sit Menneskeværd altsaa meget høit — og 
da de i sin Naivitet saa lidet kjende til, hvad man ellers kan faa 
for sine Penge, vurdere de det lille og ofte daarlige, de have, saa 
urimeligt høit. 
Jeg giver deres store Naivitet den meste Skyld i denne Henseende, 
thi i Virkeligheden er det nu snille og godslige Folk, retskafne og 
ærekjære, redelige og ærlige i sin Gjerning og i sin Færd, og de paa 
andre Kanter af Landet ikke saa sjelden forekommende Bedragerier 
stemme ikke med deres aabne og ligefremme Charakter, der ofte har 
noget rent barnlig ufordærvet ved sig. Med Hensyn til Ordholdenhed 
kan man dog ikke ubetinget stole paa dem, naar det ikke netop høver 
sig for dem — der synes i den Henseende at være indtraadt nogen 
Forandring fra Gjellebøls Tid, — men har man engang vundet deres 
Hjerte, vise de sig som trofaste Venner, og Træk af den gamle Ridder- 
lighed kan da stundom komme tilsyne paa en tiltalende Maade. 
Eiendomssikkerheden er fremdeles som i gamle Dage stor og 
Tyverier sjeldne eller saagodtsom ukjendte, og naar de forekomme, er 
det mest saadanne Rapserier, der fremgaar af den bedrøvelige Sameie, 
der saa let har tilfølge en vis Slaphed i Begrebet om mit og dit. 
Sætersdølen maa som største Delen af vore Fjeldfolk siges at være 
religies og har i Regelen stor Agtelse for Christendommens Sandheder — 
han gjør i saa Henseende et godt Indtryk, der er intet paataget, intet 
Hykleri. I sin religiøse Læsning er han af conservativ Natur, og da 
han strængt holder paa det gamle og overleverede, opgiver han nødig 
sine gamle religiøse Bøger. Indforelsen af P. A. Jensens Læsebog for 
