1898. No. 6. NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 57 
Musiksandsen synes dog ikke at være noget synderlig udpræget 
hos dem, og de kunne neppe siges at være særdeles musikalske. Der 
synes ogsaa i denne Henseende at være foregaaet en Tilbagegang, for- 
modentlig betinget i en religiøs Bevægelse, da Violinen indtil den senere 
Tid af de fleste var anset for et «Djævelens Instrument», og endnu 
findes der ikke mange af dem i Dalen. 
Af Dandse er «Gangare» almindeligst, sjeldnere «Springare»; Halling 
kunne de ikke dandse, ialfald ikke gjøre Rund- eller Hallingkast paa den 
Maade som i enkelte af vore andre Fjeldbygder. De spænde kun med 
det ene Ben uhyre høit ret op, idet de tage En i Haanden til Støtte. 
De dandse ogsaa «eisemadde», idet kun et Par er paa Gulvet ad Gangen. 
Sætersdølens Levemaade er meget simpel, men hvor simpel den 
end er, synes han at trives godt derved og bliver baade stærk og 
gammel. — Præsten Blom omtaler deres forskjellige Retter, — de spise 
5 Gange daglig, enten de arbeide lidet eller meget. De sædvanlige 
Fordøielsessygdomme, som vor Almue lider af, forekomme der natur- 
ligvis tilstrækkelig af, da de ikke kunne nyde Kjød paa anden Maade 
end stærkt saltet — mange af sine Tilfælde tror de dog kommer af 
Orm, og de ere i Almindelighed flittige til at kjøbe «Ormekraut». 
Sætersdølens Fordbrug kan man, af hvad ovenfor er anført om 
Folket og dets Naturel, nok forstaa befinder sig paa et meget primitivt 
Standpunkt, hvori jo ogsaa Sameien har havt sin store Skyld. 
Byg er Hovedsæden, og det almindeligste Brødkorn, Rug, voxer, 
men indføres for største Delen; Havre bruges ikke til Menneskeføde. 
Poteter (Joræple) bruges mærkelig nok mindre i Valle paa Grund af 
en Fordom: «At Poteterne spiste Kornet op», 9: at hvor man brugte 
Poteter, der fik Folk større Appetit paa Kornmad. Henimod Midten af 
Juni drager alt, som kan krybe og gaa, til Støls, og Dalen blir liggende 
næsten folketom. 
I en saadan rigtig antik og gammeldags Dal, hvor den faste Ved- 
hængen ved de gamle nedarvede Skikke og Sædvaner endnu har bevaret 
saamange af disse uforandret, var der naturligvis endnu adskilligt at 
meddele om Folkets Liv og Færd saavel i dets Fester som i Livet om 
Sommeren i Stølen og paa Heien, hvor Sætersdølen rigtig føler sig i sit 
Es, let og fri som Fuglen i Luften, men da de ere temmelig udførligt 
skildrede af de nævnte Forfattere, skal jeg indskrænke mig til at henvise 
til disse. 
Kampen mellem gammelt og ungt mærker man dog nu næsten 
overalt. Ungdommen har begyndt at danne «Framstigs-Samlag», tildels 
