10 J. THESEN. 
M.-N. KI. 
DE ældre forskere fra Cantani til Weintraud har til bestemmelse af 
urinens kvælstofmængde benyttet Liebigs titrermethode for urinstof. Og 
at denne methode giver nærmere urinens totale kvælstofmængde end 
urinstoffet, var forsaavidt ingen feil, som det jo som regel var netop 
kvælstofomsætningen, man ønskede at studere. Men til bestemmelse af 
netop urinstoffet i forhold til de øvrige kvælstofholdige bestanddele i 
urinen, lader denne methode sig ikke benytte. 
Den første, som har bestemt urinstofkvelstoffet i forhold til total- 
kvælstoffet i en diabetesurin, er Weintraud. Han anforer 1 analyse, 
hvor han med Kjeldahls methode har fundet 13.1 gr. totalkvælstof og 
9.6 gr. urinstofkveelstof (= 73.23 % af totalkvælstoffet), (efter hvilken 
methode dette er bestemt, anføres ikke) og 1.895 gr. ammoniakkvælstof (= 
14.46 °/o af totalkvælstoffet) samt 1.612 gr. som rest eller, som han kalder 
det, extraktivkvælstof (= 12.3 Yo). Von Noorden! fandt i 3 tilfælde af 
diabetes udenfor coma 78—84 °/o af totalkvælstoffet som urinstof, men 
udtaler i sin monografi?” over diabetes, at urinstofkvælstoffet altid er 
80—90 °/o af totalkvælstoffet og derfor ikke har nogen speciel interesse. 
Imidlertid har Bødtker (l. c) i længere tid bestemt totalkvælstoffet (efter 
Kjeldahls methode) og urinstoffet særskilt efter Mörner-Sjöqvists exakte 
methode hos et diabetisk barn paa rigshospitalets afdeling for barnesyg- 
domme (patienten er den samme, der vil blive nærmere omtalt som patient 
no. 12) og har fundet urinstofkvælstoffet varierende fra 93.72 helt ned til 
72.6 % af totalkvælstoffet og har fundet, at variationerne fra dag til 
anden er temmelig store og tilsyneladende ikke staar i noget direkte 
forhold til patientens befindende eller øvrige stofvexelsfænomener. Dog 
bemærker han, at det synes, som om de større urinstofprocenter kom- 
mer, naar patienten faar noget tillæg af kulhydrater til sin æggehvide- 
von Noorden: Lehrbuch der Pathologie des Stoffwechsels. Berlin 1893, p. 411. 
TE: 
2 C. von Noorden: Die Zuckerharnkrankheit. Berlin 1896, pag. 79. 
