12 J. THESEN. M.-N. Kl. 
Ammoniakudskillelse fandt Hallervorden! i 1880 meget forgget i en 
del tilfælde af diabetes. Men i andre tilfælde fandt han den normal eller 
kun lidet forøget, og han bemærker udtrykkelig, at han ikke kan finde 
nogen sammenhæng mellem sygdomsgraden og ammoniakudskillelsen. 
Stadelmann? konstaterer de af Hallervorden beskrevne forhold og sætter 
ammoniakudskillelsen i forbindelse med den øgede syremengde i diabetes- 
urinen. Wolpe? gjør ammoniakudskillelsen afhængig af oxysmørsyren. 
Om mængdeforholdet af de øvrige kvælstofholdige bestanddele i 
urinen hos diabetikere foreligger der ingen nøiagtigere undersøgelser. 
Dog sees det hos Bodtker*, at mængden af extraktivkvelstof varierer 
særdeles meget. Og med extraktivkvælstof mener forfatteren her den 
rest, der bliver tilbage, naar man trækker kvælstof som urinstof, urin- 
syre og ammoniak fra totalkvælstoffet. Denne rest har han hos samme 
patient fundet varierende fra 14.73 °/o—o.34 Yo. Uden at nogen grund 
kan paavises, finder han den ene dag 14.73 %, men næste dag kun 
4.277.210. 
1 Hallervorden: Über Ausscheidung von Ammoniak im Urin bei pathologischem Zustande. 
Arch. f. exper. Path. und Pharm. bd. XII 1880, pag. 236 og fl, 
E. Stadelmann: Uber die Ursachen der pathologischen Ammoniakausscheidung beim 
Diabetes mellitus und der Coma diabeticum. Arch, f. exper. Path. und Pharm. bd. 
XVII 1883, pag. 419 fl. 
3 H. Wolpe: Untersuchungen über die Oxybuttersäure des diabetischen Harns, Arch. 
f. exper. Path. und Pharm. bd. XXI 1886, pag. 138 fl. 
4 Es Bodtker:) luc 
in) 
e > 
