1898. No. 10. STUDIER OVER SUKKERSYGE. 23 
En ung mand folges gjennem 7 aar og har i hele denne tid en 
sukkerudskillelse af 125—150 gr. pr. døgn, men frembyder aldeles ingen 
kliniske symptomer. Det er overhovedet kun et tilfælde, at hans suk- 
kerudskillelse er konstateret. Den har rimeligvis existeret lang tid, for 
den diagnostiseredes. Der udskiltes vistnok ikke sukker ogsaa paa 
absolut kjød-fedtdiæt, men øieblikkelig der tilsættes kulhydrater til næ- 
ringen, kommer de igjen i urinen. Medens imidlertid de første 125— 
150 gr. kulhydrater udskilles omtrent kvantitativt, saa øges glykosurien 
ikke ved større kulhydratmængder, men omsættes fuldstændig normalt. 
Hverken i sygehistorien eller i sygdomsbilledet er der noget holde- 
punkt til forklaring af dette eiendommelige tilfældes ætiologi; men at 
pathogenesen maa være en anden end ved de almindelige former af 
diabetes, synes rimeligt. Man kunde være i tvivl om, hvorvidt det er 
rigtigt her at anvende navnet diabetes; thi alle denne sygdoms sym- 
ptomer mangler: Her er ingen udvikling i sygdommen; her er ingen 
polyuri eller polydipsi og ingen polyphagi; fremfor alt er der ingen af- 
magring eller kræftetab tiltrods for, at det gjælder et ganske ungt individ, 
der i aarevis nyder almindelig blandet kulhydratrig kost. 
Denne kasus synes derfor nærmest at maatte betegnes som en kro- 
nisk glykosuri og genetisk at være beslægtet med den alimentære eller 
physiologiske. 
Worm-Miiller! har paavist sukkerudskillelse hos friske mennesker 
efter store doser sukker. F. Moritz?, K. Barsch? og Baumann? har fundet 
smaa mængder druesukker i omtrent enhver normal urin; at denne physio- 
logiske glykosuri varierer i grad hos de forskjellige individer, har 
jeg selv havt anledning til at overbevise mig om. Hos enkelte individer 
har jeg nemlig med phenylhydrazinprøven knapt kunnet paavise osazon- 
krystaller, medens de hos andre optræder i rigelig mængde. 
Endelig har Seelig® frembragt phloridzindiabetes hos kaniner, hvor- 
efter han har dræbt dyrene, hurtig exstirperet nyrerne, hærdet dem i 
formol (10%) og gjort mikroskopiske snit. Han fandt da glykosazon- 
krystallerne ordnede paa en saadan maade i nyrerne, at det synes, som 
om sukkeret, i lighed med hvad Ludwig har paavist for albuminets ved- 
kommende, under normale forhold transsuderer fra blodplasma, men 
atter absorberes i nyrerne. Den physiologiske glykosuri kan saaledes 
1 Worm-Müller: Pflügers Arch. XXXIV, 1884, p. 577. 
2 F. Moritz: Deutsch. Arch. f, klin, Med. bd. 46, 1890, s. 252 flg. 
3 K. Barsch: Zeitschr. f. physiolog. Chemie, bd. 19, 1894, s. 348 flg. 
4 Baumann: Ber. d, Deutsch. chem. Ges, bd. 19, 1886, s. 3218. 
5 Seelig: Arch, f. exp. Path, XXXIII. 
