26 J. THESEN. M.-N. Kl. 
stærkere end hos normale mennesker, men at være temmelig konstant 
2000 cm.’, med smaa variationer efter fødens beskaffenhed og tilfældige 
omstændigheder. 
Alle de anførte værdier for kvælstofudskillelsen gjennem urinen ligger 
fuldstændig indenfor variationerne hos det normale menneske paa almin- 
delig, lidt varierende kost. Alle tal i forsøg no. 2 og 4 ligger temmelig 
lavt, mellem 8,4—14,8, og viser, at hans kost ikke har været synderlig 
æggehviderig. Men han har dog befundet sig vel ved den i aarevis. 
I forsøg no. 6 har han rekonvalescenternes bekjendte appetit og i løbet 
af de to første dage spiser han 1286 gr. kulhydrater, 499 gr. fedt og 
270 gr. æggehvide (med 43,3 gr. kvælstof), men udskiller dog ikke mere 
end 23,6 gr. kvælstof. Næsten halvparten af det tilførte kvælstof op- 
spares trods den vanlige sukkerudskillelse. Illustrerende for hans økono- 
miske kvælstofskifte er ogsaa forsøg no. 5 under den tidlige rekonvale- 
scents. Kulhydraterne i næringen indskrænkedes der successivt indtil 
78 gr. pr. døgn, og han tabte derved appetiten saaledes, at næringens 
kvælstof ikke var mere end omtrent 14 gr. og dens kaloriværdi, naar 
urinsukkeret trækkes fra, omtrent 1700 pr. døgn, og dog er urinkvæl- 
stoffet indtil 3 gr. mindre end næringens. I dette tilfælde kan der 
saaledes ikke være tale om nogen pathologisk kvælstofomsætning. 
Tvertimod er han fuldstændig normal, naar man bortser fra sukker- 
udskillelsen. Forholdene er aldeles som af Weintraud, Lauritzen og fl. 
beskrevne. 
Urinstoffet er særskilt bestemt 12 gange, og de fundne værdier vari- 
erer mellem 82,6 % og 95,1 % af totalkvælstoffet. Det laveste tal 82,6 %o 
er fundet første dag, der undersøgtes efter feberen, og er derfor rimeligvis 
paavirket af denne. Hoieste tal 95,1 % fandtes to dage senere. Alle 
de øvrige tal er temmelig nær 90 % og angiver et fuldstændig normalt 
forhold mellem totalkvælstof og urinstofkvælstof. Tallene ligger i hen- 
hold til Bødtker og andre før over end under det gjennemsnitlige og 
tyder paa, at der ingen pathologiske kvælstofholdige produkter kan 
findes i denne urin. 
Ammoniakgehalten bestemtes et døgn (?/12 1897) og var 0,4 gr. med 
12,3 gr. totalkvælstof, altsaa som i en normal urin. Gerhardts reaktion 
gav urinen aldrig under mine forsøgsrækker. 
