1898. No. 10. STUDIER OVER SUKKERSYGE. 69 
voldsomt som under forste halvdel. Der optages ialt 378,3 gr. N. og 
udskilles i urinen 4474 gr. Samtidig er ogsaa nu vægtforøgelsen blevet 
langsommere. Patienten tiltager i 23 dage 2,7 kg. = 118 gr. pr. døgn. 
I det sidste forsøg (no. 34) optages og udskilles der lige meget kvælstof. 
Denne patient behandledes, som det vil sees af tabellerne, under hele 
forsøgstiden med en meget fedtrig og kulhydratfattig næring. Fedt- 
mængden i næringen svingede (paa et par døgn nær) mellem 350—400 gr. 
Og kulhydratmængden var den største del af forsøget mellem 20—50 
gr. og kun en kortere tid 70—120 gr. Æggehvidemængden var om- 
trent den hele tid 115—120 gr. (altsaa det samme som Voits normaltal 
for den voxne mand). Kun under et enkelt kortvarigt forsøg gaves 
over 200 gr. æggehvide. Denne kolossalt fedtrige næring nød patienten 
den hele tid med det største begjær. Det var med neppe, at den 
tilfredsstillede hans hungerfølelse, uagtet kaloriværdien i næringen — 
urinsukkeret var 55—65 pr. kg. legemsvægt og der ikke krævedes noget 
større extraarbeide af organismen paa grund af øget diurese eller sukker- 
udskillelse. Diuresen var som regel mellem 2000—3000, ligesaa ofte 
under 2000 som over 3000, og sukkerudskillelsen varierede mellem 10 
og 172 gr. 
Under et forsøg (no. 31) forsøgtes der at lade en frisk mand 
spise den samme kost som diabetikeren. Men da den friske ikke kunde 
overkomme de store fedtmængder, gik i disse døgn næringens kalori- 
værdi for diabetikerens vedkommende ned til 52—53 pr. kg. Og med 
denne i og for sig meget rigelige næring kunde diabetikeren ikke klare 
sig. Han aftog 100 gr. daglig i vægt. Under næste forsøg (no. 32), hvor 
næringen var rigeligere (ca. 58—59 kalorier pr. kg.) tiltog han atter. 
Den friske var en meget stor, kraftig diakon, der veiede 89,7 kg. 
Beregnet efter hans legemsvægt repræsenterede næringen 46—46,5 kalorier 
pr. kg., altsaa en næringsmængde, hvormed en frisk voxen mand fuld- 
stændig burde kunne klare sig; ikke desto mindre aftager han hele 500 
gr. pr. døgn. Dette maa bero paa, at hans tarm ikke er vant til de 
store fedtmængder, og at disse derfor ikke er kommet til resorption, og 
at han derfor har omsat sit glykogen. Til nærmere slutninger er dog 
forsøget for kortvarigt. Interessant er det imidlertid, at han, trods at 
han magrer saa betydelig af, i disse 3 døgn udskiller 2 gr. kvælstof 
mindre end diabetikeren, der kun taber 0,300 kg. i vægt. Dette viser 
ogsaa den øgede æggehvideomsætning hos diabetikeren. 
I disse forsøgsrækker indskydes tre enkelte døgn, i hvilke næringen 
for det allervæsentligste bestaar kun af fedt, og ogsaa hos denne patient 
viser anomalien i kvælstofomsætningen sig under det første æggehvide- 
