1898. No. 10. STUDIER OVER SUKKERSYGE. 85 
under hospitalsopholdet med den strængest mulige diet, hvormed man 
nogenlunde kunde vedligeholde hans spiselyst, saa bedres hans sukker- 
syge ikke i mindste grad. Hans assimilationsgrændse for kulhydrater 
forandres ikke. 
Tilfælde no. 11 er ogsaa en patient, der ikke taaler æggehvide- 
fedtkost. Da taber han madlysten, udskiller mere kvælstof i urinen, end 
næringen indeholder, og han aftager i vægt (se forsogene no. 36 og 37). 
Men for denne patient er dog ubegrændset nydelse af kulhydrater endnu 
uheldigere; da stiger hans diurese og glykosuri enormt, og patienten be- 
finder sig yderst uvel (se forsøg no. 35). Indskrænkes derimod kul- 
hydratmængden i næringen i moderat grad til 100—200 gr.), saaledes 
som der er gjort under hele den øvrige del af hospitalsopholdet, synes 
det, som om man opnaar de gunstigst mulige stofvexelsforhold. Gly- 
kosuri og diurese holdes inden rimelige grændser, der er balance i 
kvælstofskiftet, og patienten holder konstant vægt. Døden lader sig 
dog ikke afværge; den kommer efter vel 3 maaneders forløb, som det 
synes fremskyndet af en tandbyld. Den synes dog ikke at kunne have 
været yderligere udskudt ved nogensomhelst anden diæt. Thi at forbedre 
stofvexelsforholdene ved kurmæssig at anvende æggehvide-fedtkost kunde 
man i denne desperate casus ikke have noget haab om, og af tabellerne 
fremgaar tydelig, at til at ernære patienten er den kulhydratrigere kost, 
der holder hans appetit oppe, meget bedre skikket. At vægten post 
morten og ved indkomsten er den samme, viser sammen med kvælstof- 
balancen, at døden ikke skyldes emaciation. 
Forsøgene no. 38 og 39 viser ogsaa, at sukkerudskillelsen ikke voxer 
proportionalt med en moderat forøgelse af kulhydratmængden i næringen. 
I forsøg no. 38 er sukkerudskillelsen endog mindre end under forsøg 
no. 37, trods at kulhydraterne er øget til over det dobbelte (fra 50 gr. til 
105 gr. pr. døgn) og æggehvide kun er formindsket fra 118 gr. til 
96 gr. pr. døgn. 
Omtrent lignende forhold viser tilfælde no. 8. Her indtræder der 
negativ kvælstofbalance og daarlig madlyst, naar kulhydratmængden i 
næringen indskrænkes i for høi grad. Dette sees af forsøgene no. 12 
og 13. Af de øvrige dele af forsøgsrækkerne fremgaar, at med en 
kulhydratmængde i næringen af 100—200 gr. formaar man at holde 
patienten i kvælstofbalance og vedligeholde hans legemsvægt. Af jour- 
nalen for hans første ophold paa rigshospitalet sees derimod, at paa 
ren æggehvide-fedtnæring taber han i vægt og absorptionsevnen for kul- 
hydrater tiltager ikke. 
