86 J. THESEN. M.-N. KI. 
Patient no. 10 derimod lever i maanedsvis paa en stræng ægge- 
hvide-fedtkost og befinder sig vel derved. Hans madlyst er den hele 
tid udmærket, og den ensformede, meget fedtrige kost volder ham ikke 
det mindste besvær. Fra begyndelsen af er der en betydelig anomali i 
hans kvælstofskifte, men denne taber sig under behandlingen; samtidig 
stiger ogsaa patientens evne til at omsætte kulhydrater, og hans diurese 
bliver normal. Omtrent under den hele forsøgsrække tiltager patienten 
i vægt. 
I forsøgene no. 25, 26 og 27 gives der noget mere kulhydrater, men 
dette havde strax en uheldig indflydelse baade paa hans kvælstof- og 
sukkerudskillelse. 
I dette tilfælde synes der derfor ikke at kunne være tvivl om, at 
den strængest mulige æggehvide-fedtkost er den for patienten heldigste. 
Denne diæt formaar ikke alene at underholde patienten, men den virker 
direkte kurativt paa sygdomstilstanden. 
Tilfælde no. 9 er ligeledes en patient, der meget godt taaler ægge- 
hvide-fedtkosten. Han har allerede før indkomsten levet paa denne 
diæt, og hans urin er ved indkomsten sukkerfri, og under hospitals- 
opholdet faar han en kost, der bestaar af meget store fedtmængder, 
moderate æggehvidemængder og 50—100 gr. kulhydrater. Herunder 
udskiller han kun ubetydelige sukkermængder i urinen, og han tiltager 
regelmæssig 1 vægt, retinerer kvælstof og befinder sig vel. 
Til at paavise nogen forbedring i hans evne til at omsætte kul- 
hydrater er forsøgsrækken for kort (14 dage). 
Hos de øvrige patienter har ydre forhold hindret gjennemførelsen 
af rationel diætetisk behandling. 
Talrige forskere har med Naunyn paavist, at en for æggehviderig 
næring er skadelig for diabetikere, fordi ogsaa æggehvide øger sukker- 
udskillelsen. Dette vil man ogsaa kunne se paa flere steder i mine 
tabeller. 
Men af disse undersøgelser fremgaar, at den forøgede sukkerudskil- 
lelse formentlig ofte ikke er den eneste grund til, at for store ægge- 
hvidemængder er skadelige i sukkersygepatienternes næring. 
Som foran omtalt kan man nemlig ikke modarbeide den uheldige 
kvælstotbalance hos patienter, hos hvem der er et pathologisk kvælstof- 
skifte, ved at øge æggehvidemængden i næringen. Da forøges nemlig 
kun udskillelsen i urinen og stiger ofte i en enorm grad. 
Indskrænker man derimod æggehvidemængdsn til omtrent de nor- 
male mængder, saa aftager ogsaa kvælstofudskillelsen, og tilfælde no. 10 
viser, at en længere tids behandling paa en saadan diæt under gunstige 
aa di 
teil, 
å 
4 
i 
