24 w. GRIMSGAARD. M.-N. Kl. 



antydet; derved leb det ikke resikoen at bli udsat for de nævnte for- 

 andringer, kapillaerblodet kan undergaa ved stremhastighedens forandring, 

 ved at stromme gjennem et vævslag etc. etc. Defibrineret blod kunde 

 antagelig heller ikke benyttes, da blodlegemeantallet vel ikke er det samme 

 her som i udefibrineret blod, hvad dog Worm-MCller antog (se forovrigt 

 mine bemerkninger desangaaende side 17I. 



Selv om man nu saaledes undgik kapillaerblodet, var der dog alligevel 

 flere vanskeligheder tilstede ved at benytte venøst blod. Man har saa- 

 ledes villet paavise forskjelligheder i blodets sammensætning fra forskjellige 

 steder i legemet ; dets koncentration skulde avhænge av det tilstedeværende 

 blodtrj'k saaledes, at jo større dette var, des mer koncentreret var blodet 

 og des høiere det derav betingede relative blodlegemeantal. Den lokale 

 stases betydning har Zuntz irettelagt ; den forskjel, Otto har fundet i 

 veneblodets blodlegemegehalt, skulde væsentlig bero herpaa. \'idden i 

 pipettens kan3'le vilde ogsaa have betydning, forsaavidt M.\l.-\ssez har 

 godtgjort, at, er den for trang, vil forholdsvis mere serum bli opsuget 

 og blodet bli forholdsvis mindre koncentreret, end det i virkeligheden 

 var. Stikkets dybde i venen har som ovenfor antydet ogsaa sin betyd- 

 ning, forsaavidt som det herpaa vilde bero, om spidsen netop berørte det 

 perifere lag eller befandt sig i den axiale vædskestrem. Selv om man 

 altsaa havde med venost blod at gjøre, vilde det formentlig vise sig ugjer- 

 ligt at udregne, hvilken andel i det endelige resultat der skulde tillægges 

 hvert enkelt av de her nævnte momenter. 



Det kunde herav sj'nes tvilsomt, om man — selv bortseet fra tek- 

 nikkens ufuldkommenheder — overhodet kan faa et koncist udtryk for 

 blodets virkelige sammeuscrtiiiug i et givet øichlik. 



\"\ maa dog for at komme videre lade dette muligens vigtigste mo- 

 ment i værdsættelsen av fundne talrækker ved en blodundersogelse fore- 

 løbig ligge ubesvaret og soge at faa et overblik over størrelsen av de 

 andre feilkilder ved metodens tekniske udevelse. 



Den av alle anerkjendte mest ideelle metode er den av Thom.-^-Zeiss 

 angivne (1881); Abbe omtalte den i 1878, og vi har i det følgende helt 

 at holde os til denne ; den er dog intet andet end en i praktisk henseende 

 forbedret kombination av Potai.n-Malassez's pipette og Hayem-Gowers' 

 tællekammer; enkelthederne heri forbigaaes her, og jeg har kun taget med 

 derav det, jeg har havt brug for til at redegjøre for værdien av de av 



