igio. Xo. 6. DK MORKi: maankdkrs iNDFi.Ynn.sE taa blodet. 



GowERs's »liæm<iglobinometer<^ danner grundlaget for Sahli's metode, 

 der istedelfor destilleret vand benytter fortyndet saltsj're, der overforer 

 hæmoglobinet til hæmatin ; standardglasset indeholder samme farvestof i 

 en bestemt fortynding. Sahli sætter maksimum av feilgrændse /// / %. 



Ved v. Fleischl's hæmometer, forbedret av Miescher, synes der 

 efter Mayer at være saa mange mulige feilkilder saavel ved konstruk- 

 tionen som ved selve brugen av apparatet, at det efter min mening maa 

 være meget tvilsomt, om det kan tjene til brug for paa\iÄning av smaa 

 variationer i blodets gehalt paa hæmoglobin. Uden at gaa nærmere ind 

 herpaa, hvad mangel paa egen erfaring heller ikke tillader mig, skal jeg 

 dog her nævne nogle punkter: Avvigelser i hnpillærcls volum; dette er 

 mindre end hos Sahli, kun 6,5 nm:'; ved Mieschers forbedring forringes 

 muligens denne feilkilde. — Avvigelser i cvlindcrciis slonrlse og form. — 

 Av\igelser i glaskitcns form og farvcns rette avstemning, svarende til de 

 paasatte værdier. — Foruden de allerede nævnte feilkilder, som var fælles 

 for alle disse modifikationer av den kolorimetriske metode, kommer der 

 her ved brugen av apparatet ogsaa til forskjelligheder i resultatet, der 

 beror paa opstillingen av instrumentet, indsti/liiigen av reflektoren, haand- 

 teringen av skruen og fyldingcn av cylinderen. 



En del forfattere udtaler ogsaa i mer eller mindre grad sin kritik 

 over metoden; færre er det, som er helt tilfreds med den. Fleische selv 

 vil heller ikke gi nogen garanti for større noiagtighed end 10 ^qH 

 (Mayer). 



Den spcktrofotometriske metode synes mig efter det løselige teoretiske 

 kjendskab, jeg har skaffet mig til samme, at være den, der av alle de 

 nævnte metoder kunde give de sikreste resultater. 



Avlæsningen er vistnok ogsaa her avhængig av et subjektivt skjen, 

 og saavel ovelse som iagttagerens opmerksomhed har indflydelse paa dens 

 noiagtighed. Den individuelle farveperceptionsevne maa ogsaa betinge en 

 forskjel i resultatet, omend den her ligger paa et andet omraade (i den 

 gulgrenne del av spektret resp. D 32 E D 54 E og D 63 E D 84 E), end til- 

 fældet var for den for nævnte metodes vedkommende; om derfor de tid- 

 ligere i denne henseende nævnte forhold skulde gjøres helt ud gjeldende 

 ogsaa for bedømmelsen av »lyssvækkelsen« i denne del av spektret, maatte 

 selvfølgelig dette bli gjort til gjenstand for en nærmere undersogelse og 



