52 



w. GRIMSGAARD. M.-N. Kl. 



drøftelse. Reinert fandt middelfeilen paa enkeltiagttagelsen i procent av 

 middeltallet ved Hüfner's apparat = ± 2,0868 "y for avlæsningens ved- 

 kommende; ved Vierordt's spektrofotometer fandtes den tilsvarende feil- 

 procent = ± 2,789 " 0; ved gjentagelse av forsøgene fandt han anden gang 

 lavere værdier. Leichte.\stern og Otto fandt paa \'ierordt's apparat 

 nævnte feilprocent resp. = + 2,442 "0 og + 1,076 "n- Hüfner's apparat 

 skal gi mindste avvigelser. 



Da det rigtige resultat væsentlig beror paa den naiagtigstc udforelse 

 av (Winaalingcii og blandingen a\- blodet og fortyndingsvædsken, kunde 

 dette vel antages bedst at ske ved en til oiemedet specielt dertil indrettet 

 Thoma-Zeiss's blandingspipette; Otto fandt feilprocenten ved fort3-ndings- 

 processen kun at være = 0,96 "0. 



Hvor man f. eks. som til vort oiemed kun har de relative værdier 

 for oie, kunde man noie sig blot med de fundne extinktionskoefficienter, 

 hvorved man vilde slippe for den mulige feilkilde, der laa i anvendelsen 

 av de brugelige konstanter; disse er jo forskjellige for de forskjellige kon- 

 centrationer av oxyhæmoglobin, og der kræves udforlige laboratorieforseg 

 til kontrolbestemmelse derav for hvert apparat; og er nu blodet av for- 

 skjellig koncentration, vil man jo operere med konstanter, som ingen kon- 

 stant størrelse i virkeligheden er. 



For at opnaa klar oplesning tilsætter ogsaa her Vierordt natronlud 

 Og HuB.NER kulsurt natron. 



Trods disse muligheder for feil indebærer metoden dog saa mange 

 fortrin, at den efter min mening bor foretrækkes, hvor det som i vor op- 

 gave gjelder at bestemme smaa variationer. 



Til en fremtidig loaning av det her stillede spørgsmaal skulde jeg 

 derfor meget anbefale at benytte den spektrofoiometriske metode (Hüfner- 

 Otto). 



1 originalarbeidets tab. no. 17 er opfert de av forskjellige forfattere 

 fundne normale værdier av hæmoglobin og de grændser, indenfor hvilke 

 de kan variere. Procentskalaen hos Sahli og Fleischl er regnet efter 

 100 "'o som norm for enhver blodopløsning; de ved de andre metoder 

 fundne absolute mængder er omsat til procenter efter forholdet: 14 gr. hb. 

 til 100 gr. blod som normalværdi. 



Tages nu alle tal under el, faar man for mændenes vedkommende en 

 variation fra 70% (Laache) op til 119,3 "0 (Zæslin) — en maksimal- 



