igio. No. 6. DE MØRKE MAANEDERS INDFLYDELSE PAA BLODET. 69 



sig selv L-n variation a\- oj) til 7 "ik,. Stor r'W.sVo<?tiliørsel liavde umiddel- 

 bart et takl av op til 4 ",«1 tiltblge, men allerede efter 'o times tbrlob 

 steg den igjen op til sin normale lioidc; andre har derimod ikke kunnet 

 paavise nogen indilydelse dcra\- paa den sp. v. 



Noniiaic værdier er angit av flere: 

 Maiid: Grawitz 1055 — 1060; Sciimai.tz (22—56 aar|: 1058—1062. 

 KviiK/cr: 1050 — 1056; - - (25 — 75 aar): 1054 — 1057. 



Barn: IIocii u. Schlesslnger (over 2 aarl: 1052 — 55 [Denis: 1045 — 1049]. 



Av de vanlige metoder har jeg brugt Hammersciilag's, der dog ikke 

 helt tilfredsstiller mig, da det er umuligt paa en helt objektiv maade nei- 

 agtig at kunne bestemme det rette oieblik for avlæsningen; den skal gi 

 3 — 4 "110 hoierc tal end svarende til tien \irkelige værdi. 



Den metode, der etter /;;/;/ mening absolut burde tbretrækkes, naar 

 det gjelder at paavise smaa differenser, er Schmaltz's metode med kapillær- 

 pyhwiiifter. 



Av tabel 22 c sees det, at morketiden opviser for alle forsøgsperso- 

 ners vedkommende gjennenisnitlig et -|- 0,08 " av niiddelværdien for 

 hele rækkeii — et saa lidet tal, at det helt kan sættes ud av betragtning; 

 /•' er den eneste, der har et ubetydeligt -r- i mørketiden. 



Den største differens er 3 "011; kun A opviser i lystiden en differens 

 = 6 ";,||| (tbrsøgsno. 5); paa dvn dag er hæmoglobingehalten 90 og 86 "/o; 

 da middeltallet fbr hele lystiden er 88,6 " oi kan man derav antagelig slutte, 

 at aarsagen til denne differens maa søges i andre faktorer end forholdet 

 til hæmoglobingehalten. 



I det hele taget taler mine tal for, at den sfierifikr vegt viser meget 

 konstante værdier. 



Middeltal for voksne mænd: 1058,8. 



— > — kvindcr: 1053,5. 



— born: 1052,4. 



Serums specifike vegt 



skal være under fysiologiske forhold end mer konstant end blodets. Nor- 

 malt er den efter Grawitz 1028-1030. 



