74 w. GRIMSGAARD. M.-N. Kl. 



Slutningskapitel. 



Naar man vil redeg^jøre for mørketidens indfl3'delse paa blodet, burde 

 man dog tage op til undersøgelse dens indvirkning paa andre dele av den 

 menneskelige organisme, der dels direkte, dels indirekte staar i avhængig- 

 hedsforhold til blodet eller rettere omvendt; dybere seet er muligens 

 blodets sammensætning kun et udtr^-k for de processer, der foregaar i 

 legemets øvrige organer og væv, saaledes at det mer blir at betragte 

 som et formidlingsapparat end et egentligt »vævc med en selvstændig 

 specialiseret funktion; et udtrN'k for denne tanke synes det mig at være, 

 at man overalt i blodets patologi soger at finde grundlidelsen tuknfor 

 selve blodet, det være i de bloddannende organer, i fordøielsesorganismen, 

 i genitalia, i hjerte, i lunge osv. Kun i enkelte intoksikationer f. eks. med 

 CO etc. spiller blodet som saadant hovedrollen som det oprindeligste 

 aarsagsmoment. Hvor der da som her blir tale om forandringer, der 

 falder indenfor f\'siologiske grændser, maatte man specielt hefte sig ved 

 de to normale funktioner, stofvcksel/miktioneti og den derav afhængige 

 eller denne betingende aandedrætsproccs. Det vilde selvfølgelig ogsaa være 

 av stor interesse at foretage en mulig undersøgelse av bcimiat-'ens tilstand 

 hos dyr, særlig hos yngre individer. 



Da der i denne henseende ikke foreligger nogen specielt udforte 

 undersøgelser fra polaregnene, vil jeg i al korthed gjennemgaa, hvad der 

 cksperimeufelt er fundet i analog retning om mørkets resp. lysets ind\irk- 

 ning paa organismen; det meste herav er eiteret fra Schoenenberger's 

 bog: »Der Einfluss des Lichtes auf den thierischen Organismus«. 



Stofskiftet oges i dagslyset med avtagelse av vegten tilfølge; blinde 

 d^T forholder sig delvis paa samme maade som dyr, der opholder sig i 

 mørke; Loeb fandt en avvigelse herfra for sommerlarvers vedkommende, 

 hvad der efter Schickhardt skulde bero i, at disses mørke farve hindrede 

 sollyset fra at trænge ind. Det skulde efter Graffenberger være fedtet, 

 der forbrænder i øget mængde, medens N-udskillelsen skal forblive den 

 samme. 



