76 w. GRIMSGAARD. M.-N. Kl. 



farvestof avleires i egne celler, der da skulde absorbere de keniiske straaler 

 og forhindre disse fra at virke i dybden ; denne forklaring har dog været 

 noget omstridt. 



Paa grund av polarnattens mangel paa kemiske straaler skulde nord- 

 polsfareres hud være bleg-gronlig ; hudkapillærerne er sterkt kontraherede ; 

 jeg har personlig iagttaget særlig hos kvinder heroppe en ualmindelig 

 hvid hudfarve — , om morketiden i saa henseende har nogen bestemmende 

 indflydelse, skal være usagt. 



QuiNCHE mener, at lyset i enhver dyrisk celle i lighed med, hvad 

 der sker i plantecellen, øger den der stedfundne oksydationsproces ; det 

 samme sker ogsaa i retinas celler. 



Ældre forskere mente, at lyset \irkede gjennem varnuii (Loebel). 



Fjeldluft skal indeholde en sterre mængde radioaktive substanser, lige- 

 som den skulde \ ise en forskjel i tien elektriske tension i sammenligning 

 med dalluften. Disse momenter skal have en eksciterende indflydelse paa 

 vævet og paa de \itale funktioner; jeg vil i saa henseende nævne radium- 

 emanationens ozondannende evne. Det kunde være av interesse at under- 

 søge disse forhold i polaregnene. 



Andre har igjen villet forklare fænomenet ved en direkte iiidvirkning 

 paa hjernen — i en forhoiet >spænding«, der giver sig udslag i et foroget 

 legemligt skofskifte; derav skulde ogsaa en øget stemningsfylde være be- 

 tinget. Flere samstemmer med dem i mørketidens »enerverende« indflj-- 

 delse paa sindet, hvad der ytrer sig i et drag av melankoli og uoplagthed, 

 der ofte kan gaa over til ren livslede; særlig har jeg observeret dette 

 hos tilflyttede; ubeskjeftigede og stillesiddende personer er mest udsat. 

 Fliîgge beskriver lysmanglens indflydelse saaledes: ^die Menschen werden 

 Anfangs schläfrig und deprimiert, später reizbar«. Blessing omtaler ogsaa 

 dette egenartede »arktiske- humør, h\or reisefællerne saavidt taalte hin- 

 anden, og hvor det mindste ord var nok til at lade den ulmende gnist 

 bryde ud i h's lue. Under livets vanlige forhold heroppe har jeg ikke 

 formerket denne sindets ogede irritabilitet — tvertom muligens det mod- 

 satte — , en vis træghed og dorskhed. Weber har villet merke, at selv 

 blot overskj'et veir i længere tid medførte en avgjort deprimeret stemning 

 (Londonl. Nansen siger derimod i sin bog »Fram over Polhavet«; 



- — — — at det liv Johansen og jeg forte vort tredie aar dernord, 

 »og som for en væsentlig del henrandt i vor vinterhytte, det var vel i 

 »flere henseender mer avsondret og blev tilbragt under mer ekstreme for- 



