HARBITZ OG GRøNDAHL. M.-N. Kl. 



Sjeldne er ogsaa de primære spyfkjertclaktiiiomy koser samt de »centrale« 

 kjiTvcaktinoinykoscr (J. Israel, Murphy), hvorav der ogsaa er beskrevet 

 en del tilfælde. Saa almindelig som det er at kjævebenene og andre 

 ben angripes sekundært, fra periostet av ved aktinom\'kotiske betændelser 

 i nærheten, likesaa sjeldne er de primære aktinomykoser i benets indre 

 centrale dele ( — likeledes, som det synes, i motsætning til forholdene hos 

 kvæg). Herom senere i kapitel III. 



Endelig skal nævnes den primære læbeaktinomykose som en likeledes 

 meget sjelden form. 



Symptomatologien vedkommer os ikke her; den er ogsaa vel bekjendt, 

 behandles indgaaende i alle kirurgiske lærebøker. I regelen vil en aktino- 

 mj'kotisk betændelse i disse regioner ytre sig som en subakut, i uker eller 

 maaneder varende sygdom, ofte med ringe subjektive fænomener, omtrent 

 ingen smerter, oftest ingen feber, derimot ofte trismus. Paa den anden 

 side er det vel kjendt at forløpet kan arte sig meget akut, med sterke 

 (neuralgiske) smerter, svær utbredt infiltration og odem og høi feber, eller 

 endog med rystende frostanfald. 



De anatomiske former hvorunder aktinomykosen optræder i denne region, 

 er ogsaa saa vel kjendt at de blot beho\er at berøres med nogen faa ord. 

 Snart har man en begrænset liten absces eller snarere et infiltrat med 

 henfald og abscesdannelse i midten; en forveksling med en almindelig 

 suppurativ periostit fra en tand vil her ligge meget nær. Snart er Infiltra- 

 tionen meget stor og daarlig avgrænset og vil da ofte vise egenskaper 

 som er til en viss grad karakteristiske for den aktinomykotiske betændelse: 

 den utbredte træhaarde infiltration med forholdsvis ringe pusdannelse. I 

 andre tilfælde er der et utbredt stort ødem i vid utstrækning omkring 

 abscessen. Endelig har man de vel kjendte tilfælde av en akut, f eks. 

 submentalt beliggende phlegmone (angina Ludovici — cfr. kasus I\'), ofte 

 med et meget alvorlig sygdomsforløp. 



Regelen er vistnok den, at man til en begyndelse har et enkelt infil- 

 trât og en enkelt absces. Undertiden er det dog saa, at sygdommen fra 

 først av ytrer sig med flere spredte abscesser; i kasus XXVIII kom der 

 saaledes hos et ^U aar gammelt barn omtrent samtidig abscesser paa 

 kindet, foran eret, i tindingen og i et oienlok. I saa fald forholder det sig 

 vel ofte saa, at der ikke fra først av foreligger forskjellige infektioner, 

 men at Infektionen med en gang har bredt sig raskt og vidt fra det op- 

 rindelig angrepne sted. 



Endelig ser man ogsaa i disse regioner større ganske vel avgrænsede 

 knuter, rene »aktinomykomer«, bestaaende av et rikelig fast granulationsvæv, 

 indeholdende smaa centrait liggende abscesser eller fistelganger; især ser 



