62 HARBITZ OG GRøNDAHL. M.-N. Kl. 



en utbredning ad andre veier. Ikke sjelden griper betændelsen da over paa 

 pcrikardict, og man faar en siippurativ begrænset eller circumscript peri- 

 kardit; dette er slet ikke sjelden (cfr. kas. I, VIII, X). 



Infiltrationen kan isaafald efter sammenvoksning av perikardiebladene 

 gaa over paa hjertets vceg, — man faar en suppurativ mj'okardit eller ret- 

 tere en aktinomykotisk absces i hjertemuskulaturen. Disse abscesser i 

 hjertemuskulaturen er ogsaa undertiden foraarsaket i en hæmatogen Infek- 

 tion. De optræder altid i et sent stadium av sygdommen. Ogsaa de store 

 kar kan angripes utvendig fra, f eks. aorta, en infektiøs aortitis actinomyco- 

 tica, eventuelt et infcktiost ancurisme kan opstaa (cfr. kas. VIII); en niptura 

 aortae kan da medføre en pludselig død. 



Pericardium, hjerte og kar kan ogsaa angripes ad en anden vei, nem- 

 lig gjennem mediastinum anticmn eller posticitni, — en farlig vei, som gjerne 

 ogsaa optræder i de senere stadier av en lungeaktinoinykose (eller efter 

 Infektion fra oesophagus eller andre organer) og volder en hurtig videre ut- 

 vikling. Er mediastinum anticum angrepet, sker netop utbredningen videre 

 over paa pericardium og hjertet, desuten utad med dannelse av abscesser 

 foran hjertet. Er mediast. post. angrepet, kan ogsaa pericardium og hjerte 

 angripes, eller utbredningen sker til den anden sides pleura, og endelig 

 faar man den karakteristiske prävertebrale phlcgmouc (cfr. kas. X) med sin 

 usur av columna ofte i stor utstrækning og sin utbredning langs denne 

 opad og nedad med sekundært gjennembrud til spinalkanalen, angripen 

 av dura mater, infiltration av nerverøtterne etc. (cfr. smerterne). 



En lymfogcn spredning finder man ved denne som de andre former 

 av aktinomykosen ikke, — dette er jo et særkjende for den aktinomyko- 

 tiske betændelse idetheletat; derimot iagttages ofte, især i de senere 

 stadier, en hæmatogen spredning med multiple abscesser i indvendige orga- 

 ner, nyrer, milt, i den anden lunge, i hjernen (cfr. kas. I, V — i tungen — 

 XIII og flere) eller eiendommelig noksubkutant, — kas. XVII er et godt eksem- 

 pel herpaa. Den akute verruköse endokardit der blev iagttat i kas. II, skyldes 

 vistnok almindelige pyogene bakterier, som den aktinomykotiske betændelse 

 har banet veien for. 



Av sekundære anatomiske fund har man anæmien, avmagringen samt 

 ikke sjelden amyloid degeneration (cfr. kas. X og især XI); denne kan 

 være svær i alle indvendige organer, specielt i nyrerne (XI), og bli den 

 egentlige dødsaarsak. Eiendommelig er den amyloide degeneration som 

 kan findes i lymfeglandlerne, der ellers som nævnt ikke afficeres ved en 

 utbredt aktinomykotisk betændelse. 



I sit arbeide over aktinomykosen kommer Shiota med en bemerkning 

 som i denne forbindelse er av en viss interesse, nemlig at man i Japan — 



