igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEN. 93 



endnu) har han faat stadig nye abscesser; da der tilhUe er tegn paa amyloid 

 degeneration, er prognosen her vistnolc daarlig (cfr. ogsaa kas. XX\'I). 



Diagnosen \ il i regelen forst kunne stilles naar man faar anledning 

 til at undersøke pusset, og selv da hænder det ofte, at der gaar adskillig 

 tid hen for man blir opmerksom paa actinomyces-kornene, eller ferst naar det 

 kliniske billede arter sig slik, at man faar mistanke om at den foreliggende 

 betændelse muligens skyldes en egen specifik Infektion (aktinomykose?). 

 I de fleste av vore tilfælde er diagnosen stillet ved undersøkelse av pus 

 og granulationer forst noksaa lang tid ute i sygdommen. Mange opereres 

 jo for sin »appendicit« uten at der fra ferst av er nogen mistanke om 

 nogen aktinom\'kotisk betændelse; det kunde være at anbefale at undersøke 

 pusset ialfald makroskopisk fra ethvert tilfælde av appendicit, bl. a. ogsaa 

 med aktinomj'kose for oie ; i ethvert fald bør dette gjøres hvis der danner 

 sig abscesser intra- eller ekstraperitonealt eller fistler hist og her, og 

 sygdommen trækker i langdrag. Ethvert større fast infiltrat i abdominal- 

 væggen med purulent henfald og siden fisteldannelse vil ofte i og for sig 

 allerede klinisk være saa suspekt at diagnosen stilles eller ialfald rettes 

 paa en mulig forekomst av aktinomykose. Det samme vil kunne være 

 tilfældet ved sænkninger til iliakal- eller lumbalregionen eller baktil til 

 ryggen med fisteldannelser. 



De store abscesser i leveren som man saa ofte finder, kommer ofte 

 ved Operationen som en overraskelse, idet man efter det kliniske billede 

 ikke paa forhaand hadde faat indtr3'k av en saa betydelig utbredning. 



De begrænsede »aktinomykomer« i abdominalhulen (hvorom siden) 

 likesom de avgrænsede store faste infiltrater i ileo-coekalregionen eller anden- 

 steds vil først ved makro- og mikroskopisk undersøkelse kunne erkjendes 

 for aktinomykotiske (cfr. nr. XII, XIV, X\^I); de vil selvsagt imponere som 

 en egte tumor, et fibrom, sarkom i ileo-coekalregionen, som et karcinom eller 

 en av de hypertrofiske tuberkuloser. Ofte har vi faat saadanne eksstir- 

 perte svulster eller stykker derav tilsendt med forespørsel: »Aktinomykose? 

 Tuberkulose? Sarkom?« 



Forøvrig gjælder det om abdominalaktinomykosen, at den viser et saa 

 varierende billede i sine symptomer og i sit forlop at den kan ligne omtrent 

 alle mulige abdominelle lidelser. 



Prognosen stiller sig ogsaa her alvorlig, om end ikke paa langt nær 

 saa trestesløs som for lungeaktinomykosens vedkommende. Man kjender 

 nemlig ikke faa tilfælde av abdominalaktinomykose som er blit helbredet 

 spontant eller efter kirurgiske indgrep. Av vore 26 tilfælde helbrededes 

 saaledes 5 3: ca. 20^0. De øvrige som det har lykkes at følge, er alle 

 døde av sin sygdom; det har ofte forst efter langvarig korrespondens 



