gS HARBITZ OG GRøNDAHL. M.-N. KL 



tion med tilvoksninger, avkapslinger og et stort infiltrat av betændelsesagtig 

 væv, gjerne fast, haardt, sklerotisk, og paa den anden side derved at 

 utbredningen sker i alle retninger, uanset væv og organer og uanset de 

 naturlige veier som ellers abdominalkaviteten byder, og som feiges regel- 

 mæssig ved andre infektioner, f. eks. med de almindelige pyogene mikrober. 

 Det er saaledes meget sjelden, hvis det overhodet er iagttat, at man faar 

 en diffus aktinomykotisk peritonit med rikelig spredt purulent ekssudat med 

 korn i; saadanne affektioner ser man, om end sjelden, i pleurahulen. I peri- 

 tonealhulen kan man vistnok ha intraperitoneale pusansamlinger, ofte store 

 og indfindende sig den ene efter den anden (en kronisk migrerende 

 sitppurativ peritonit); men regelen er en avkapsling ved sammenvoks- 

 ninger, som regelmæssig er tykke og solide, og derpaa en utbredning 

 kontinuerlig med fistelganger og abscesser i alle retninger. Det er paa 

 denne maate man faar de avkapslede mindre abscesser i ileocoekalregionen 

 eller nedad i abdomen et eller andet sted, — ved oment og tarmer og peri- 

 toneum — avstængt fra peritonealhulen forøvrig. Siden kommer hertil, og det 

 noksaa raskt, infiltration av bukvæggen, ofte flateformet i stor utstrækning; 

 der danner sig det velkjendte træhaarde utbredte infiltrat nederst i abdomen 

 og oftest paa høire side. Senere kommer saa tegn paa ramollissement og 

 abscesdannelse, og snart aapner der sig spontant eller ved kirurgiske ind- 

 grep den ene absces efter den anden; hele infiltratet, som ellers bestaar av 

 sklerotisk fast, nydannet bindevæv, gjennemsættes paa kryds og tvers av 

 pusfyldte kanaler og opblotte foci. Dette er det velkjendte billede av den 

 aktinomykotiske absces f. eks. i tilslutning til en primær appendicit med 

 perityflit, og vi finder ingen grund til at gaa ind paa detaljerne heri eller 

 variationerne i billedet'. Et karakteristisk træk er kroniciteten, recidiverne 

 og de nye utbrud i nærheten av eller i længere avstand fra andre intra- 

 eller ekstraperitoneale abscesser. 



Der er imidlertid en form av abdominalaktinomykosen som endnu er 

 litet kjendt, men vigtig at kjende til, da den nemlig synes at byde særlige 

 gunstige chancer for en operativ indskriden, — og det er de svitlstlignende 

 vel avgrætisede „aktinomykomer" som man av og til støter paa ogsaa eller 

 kanske netop i abdomen. Det er en form som forresten netop i de sidste 

 aar har tiltrukket sig kirurgernes opmerksomhet og er blit endel omskrevet,, 

 hvad den ogsaa fortjener. Saaledes har Hofmeister, skrevet herom og. 

 BoRELius meddelt observationer herav; i 1910 ogsaa Frølich. 



' BoNSDORFF opstiller 3 former: i) infiltrât i bukvæggen, hvor focus straks lodder sig til' 

 forreste bukvæg, 2) den abdominale utbredning med spredte abscesser, 3) de retroperi- 

 toneale abscesser. I de mere utviklede tilfælde gaar dog disse former over i hinanden,. 

 hvilket ogsaa v. B. medgir. 



