igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEN. II7 



Relativt flest erfaringer om en direkte infektion med et corpus alienum 

 har man dog fra de primære liU(hktiitoinvkoser, noget hvorpaa vi før har 

 anfort karakteristiske eksempler (kap. 111. 



Dog er plantedele idetheletat sjelden paavist. 



1 denne forbindelse falder det naturlig at behandle betydningen av traiiiiii r 

 for utviklingen av aktinomykotiske betændelser, noget som i vor tid med den 

 utbredte ulykkesforsikring har aktuel interesse. A priori skulde man anta at 

 traumata hadde liten betydning ved denne yderst kroniske sygdom, hvis første 

 begyndelse er saa vanskelig at fastsætte. Der kan dog taenkes en sammen- 

 hæng paa forskjellige niaater. Dels en direkte infcklioii samtidig med en ytre 

 læsion, og som underavdeling herunder den mulighet, at læsionen blot aapnet 

 veien for en infektion med actinomyces-sop som var tilstede, men latent paa 

 den læderte hud eller slimhinde. Eller sammenhængen kunde være en mere 

 indirekte, idet der forelaa paa forhaand en latent eller tvilsom aktinomykotisk 

 betændelse, som et trauma bragte til at blusse op og gi manifeste S)'m- 

 ptomer, kanske med en paaskyndelse av forløpet. Det er vel denne sidst- 

 nævnte modus som oftest vil konmie i betragtning ved de alvorligere ind- 

 vendige former i bryst og underliv. 



Blandt vore cervico-faciale former har vi ingen observation som tyder paa 

 traumatisk opstaaen ; men de for nævnte erfaringer av andre hvorefter der 

 opstod aktinomykotiske betændelser i ansigtet eller i halsen i tilslutning til 

 læsioner ved stik med spidse stråa, dele av aks, træpinder etc., har i regelen, 

 og vistnok med rette, været opfattet som traumatisk opstaaede, enten saaledes 

 at Infektionen er skedd i og med det indtrængte eorpus alienum, eller saa- 

 ledes at actinomyces-sop var tilstede paa slimhinden og trængte ind gjennem 

 læsionen. 



lîlandt vore pnlnwiinlf tilfælde har vi heller ingen av traumatisk oprin- 

 delse. 1 den ældre norske literatur derimot er der en observation, nemlig 

 CoNR.vm's tilfælde, meddelt 1887, hvor rimeligvis et trauma har spillet en 

 viss rolle; vi skal derfor minde om kasus. 



CoNR,\Di's tilfælde gjaldt en 9'.^ aar gml. gut. Ca. 1^3 aar før sin 

 død fik gutten et stot under hoire clavicula, og efter dette utviklet der sig i 

 høire brystvæg en phiegmone med fortsat suppuration gjennem fistler. Da denne 

 suppuration vedvarte gjennem uker, foretoges der spaltninger av fistlernc og 

 utskrapning av abscesserne; nogen kommunikation med brysthulen lot sig ikke 

 paavise. Siden kom der efterhaanden en fremhvælvning av nedre del av 

 brystbenet med tilgrænsende interkostalbrusker og ribbensmellemrum paa høire 

 side. Der indfandt sig hoste, dyspnoe, tiltagende anæmi. Senere kom der 

 i venstre nates en større absces og en stund efter en lignende i hoire planta 

 pedis, derefter en over høire lilletaa og kort før hans død i^/-, 1887 ogsaa 

 en absces paa hoire laar. Han døde under tiltagende marasme. 



Ved Obduktionen (av professor A. HoLsr) fandtes paa de nævnte steder 

 abscesser i muskulaturen, indeholdende aktinomykotisk pus. Hele forreste del 

 av høire lunge var omdannet til en fast, fibrøs graahvit masse, som var 

 gjennemsat av pusfyldte fistelganger, hvori actinomyces-korn. Dette parti gik 

 over i et lignende, av abscesganger gjennemsat parti i mediast. antic, og 

 mellem lungen og brystvæggen (fortsættende sig i flegmonen paa brystet). 

 Desuten var der avkapslede abscesser i perikarditiske adhærenser og en større 

 absces i væggen av høire vsntrikel i hjertet. Endelig abscesser i leveren og 

 i nyrerne og amyloid degeneration. 



Epikrise: Traumet maa her ubetinget siges at ha øvet en ikke ringe ind- 

 flydelse paa utviklingen av den aktinomykotiske betændelse i brystvæggen og 

 muligens derved paaskyndet dens spredning idetheletat. Derimot forekommer 



