igiO. No. 7. AKTINÜMYKOSEN. 121 



sekundært — ved hjælp av et corpus alienum, dog er relativt faa. Der er 

 al grund til at tro at actinomyces-soppen i likhet med de fleste andre 

 mikrober kan trænge ind gjennem en hel slimhinde og derpaa, hvad der 

 ogsaa bor erindres likeoverfor spersmaalet om lokalisation og utgangs- 

 punkt, kan foreta vandringer i vævene; disse vandringer kan vistnok ofte være 

 ganske lange for den aktinomykotiske betændelse begynder at utvikle sig. 



Det er da et fremdeles itloxt sporsmaal om actinomyces-soppen hver 

 enkelt gang tilfældig kommer ind paa en slimhinde gjennem luften ved 

 respirationen eller med foden eller et andet vehikel ind i mundhulen for 

 saa straks at iiificcre orgaiienie, — eller om det forholder sig saa, hvad 

 der ogsaa kan stottes av mange analogier fra andre mikrober, at soppen 

 først lever en tid saprofytisk paa sliiiiliiiiden før den leilighetsvis invaderer 

 slimhinden ; det sidste synes a priori at være en naturlig og rimelig 

 hypotese. Men der ntanglcr den direkte paavisniiig av de patogene sopper 

 paa slimhinden likesaavel som paa plantedelene. 



Ganske nylig har Lord søgt at bevise rigtigheten av J. H. 

 Wright's hypotese ved direkte paavisning av actinomyces-sop i mund- 

 hulen hos friske individer. L. har undersokt indholdet i kariöse tænder 

 paa patienter uten aktinomykose, og det lyktes ham dels i objektglaspræpa- 

 rater at paavise soptraader som efter utseendet at demme maatte antages 

 for at være actinomyces, dels ved indpodninger paa marsvin at se utvikle 

 sig »aktinomykomer«. I de nydannede svulster i peritonealhulen fandt han 

 nemlig rosetlignende dannelser med kolbeformete utløpere i periferien, — 

 fuldstændig av utseende som de sedvanlige actinomyces-korn. Renkulturer 

 av denne sop lyktes det ham derimot ikke at erholde, og det maa ansees 

 for en væsentlig mangel likeoverfor spersmaalet om arten av denne sop. 

 Et andet spersmaal er det, hvorvidt utviklingen av en actinomj'ces-Iignende 

 roset efter indpodning paa dyr kan betragtes som bevisende for tilstede- 

 værelsen av en patogen actinomyces hominis (cfr. forøvrig det fund av en 

 sandsynlig aktinomycet i taarekanalen som vi har beskrevet neiere i 

 kap. V). 



Vet man forøvrig noget om iiikuhatioiistideii — altsaa tiden fra soppen 

 virkelig trænger ind igjennem slimhinden eller huden, indtil den aktinomy- 

 kotiske betændelse har utviklet sig? Vi maa i saa henseende være beret- 

 tigede til at trække slutninger fra de sikre tilfælde hvor den aktinomykotiske 

 betændelse er indtruftet i tilslutning til en læsion, til stik f. eks. av træ- 

 splinter, snerp etc, altsaa ved hjælp av eller sammen med et corpus 

 alienum. Erfaringen viser da at i adskillige tilfælde er den aktinomykotiske 

 betændelse begyndt at utvikle sig med en gang (Soltmann's tilfælde, Lunow 

 og fl.l; i andre tilfælde er der gaat faa dage til i à 2 uker fur infilti-atet 



