HARBITZ OG GRØNDAHL. M.-N. Kl. 



Og den begyndende abscesdannelse er observert (Shiota, Eliasson, 

 Fischer, v. Baracz og flere, hvis erfaringer er nævnt i det foregaaende; 

 desuten i<an her tilføies Guermoxprecz' i<asus: En patient saarte ganen 

 med et halmstråa ; 8 dage efter utviklet der sig et aktinomyi<otisi-: infiltrat 

 paa samme sted. Guillemot saa utvikle sig en aktinomykotisk tumor iaa 

 uker efter et slag med en træsko). I andre tilfælde har der hengaat flere 

 maaneder (Bertha). Endelig er det saa, at man har erfaring for at der 

 kan ske helbredelse av en læsion og en slags avkapsling av et indtraadt 

 corpus alienum, og først aar efter kan der uten videre læsion eller for- 

 anledning utvikle sig en aktinomykotisk betændelse i og om det indtraadte 

 corpus alienum (f. eks. i Müller's før nævnte tilfælde: stik i tungen med 

 en træflis, forbigaaende svulst, saa ferst 2 aar efter en aktinomykotisk be- 

 tændelse) ; man faar her anta en langvarig latens. Saadanne kasus er ikke 

 sjeldne og heller ikke tilfælde med adskillig længer varende latens; vi skal 

 her igjen minde om nr. XXXIV av de cervico-faciale former: nye abs- 

 cesser paa samme sted — 10 og 2 aar for sidste utbrud. Endnu langt 

 merkeligere, om end mere usikkert, er Bollinger's før refererte tilfælde: 

 Infektion i foten i ii-aars alderen, latens til 48-ars alderen, operation i 

 64-aars alderen. En antagelig langvarig latens forelaa ogsaa i Tusini's 

 tilfælde: En 27 aar gammel kvinde hadde i lo-aars alderen stukket sig i 

 \'enstre legg med en høgaffel. Forst 17 aar efter kom der uten ytre aarsak 

 i det pigmenterte og fortykkede ar abscesser og en flegmonøs aktinomy- 

 kotisk betændelse, som nødvendiggjorde en amputation av benet. T. mener 

 her at kunne hævde at der har foreligget en latent Infektion helt fra 

 barneaarene. 



Lang\'arig latens, 5 — 10 aar, er idetheletat ikke sjelden. 



De patologisk-anatomiske forandringer er omtalt saavidt utførlig under 

 de forskjellige avsnit om aktinomykosens lokalisationer at vi her kan noie 

 os med i aller største korthet at peke paa enkelte av de mest karakteristiske 

 generelle træk, — et forøvrig nu velkjendt kapitel. Enhver infektiös 

 betændelse er til en viss grad særpræget, viser forskjellige mere og mindre 

 fremtrædende egenskaper, alt eftersom den er betinget i det ene eller andet 

 specifike virus. Dette gjælder jo selv hvor Infektionen foraarsakes av de 

 almindelige pyogene bakterier, og det er end mere ioinefaldende hvor vi 

 tar for os de infektiöse granulationssvulster, hvortil man i almindelighet 

 regner aktinomykosen. Dog ligger dette for aktinomykosens vedkommende 

 ikke saa meget i utviklingen av specifike nydannelser (i likhet med tuberkler, 

 gummata etc. ; ti som erfaringen viser, er egentlige »aktinomj-komer« 

 sjeldne), men derimot langt mere i betændelsens utvikling og forlop. 



