igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEX. 1 23 



Aktinomykosen ytrer sig fra forst av som en kronisk suplmraliv be- 

 tæiuiclse uten noget særeget ved sig. Der opstaar et infiltrât og senere 

 en absccs; men allerede paa dette stadium er der visse egenskaper som 

 man gjenfinder ved de fleste aktinomykotiske betændelser, og som ofte er 

 meget utprægede. fiifiltiaict .1 : den reaktive betændelse — er forholdsvis 

 stort og paa den anden side pusmængden forholdsvis liten; med andre 

 ord, reaktionen fra organismens side er betydelig. Dels, og det er vel 

 hyppigst tilfældet, moter man et forholdsvis haardt, fast infiltrat, »træhaardt« 

 kan det være, bestaaende dels av et rikelig nydannet bindevæv, dels av 

 et utbredt betydelig betændelsesagtig ødem i vid omkreds. Men er det 

 fra først av paa grund av betændelsens store utbredning vanskelig at paa- 

 vise den første absces's sæte, varer det i regelen ikke længe for man ser 

 antydning til det spontane gjcnneinhrud, — noget som i regelen kommer 

 før eller siden ved den aktinomykotiske betændelse. 



Er den reaktive bindevævsproliferation meget betydelig, men dog 

 infiltratet skarpere avgrænset, kommer det til dannelse av de saakaldte 

 aktinomykotiske svulstlignende dannelser, > aktinomykomer«, bestaaende 

 væsentlig av infiltrert bindevæv i forskjellige stadier og indeholdende for- 

 holdsvis smaa abscesser; saadanne aktinomykomer er dog forholdsvis sjeldne 

 — ofr. vore kasus beskrevne under de abdominale samt under de cervico- 

 faciale former; de vil selvsagt kunne forveksles med andre betændelses- 

 agtige nydannelser og især med svulster, f. eks. fibro-sarkomer, som de 

 ogsaa i struktur kan ligne meget. 



Til en viss grad karakteristisk er dernæst den aktinomykotiske betændelses 

 forløp og utbrcdningsniaatc, — ja den er tildels saavidt eiendommelig at 

 diagnosen kan stilles temmelig sikkert eller ialfald sandsynlig av forløpet 

 i almindelighet. Uagtet det er saa, at man av og til kan møte akut for- 

 løpende former eller vel oftere tilfælde med en akut begyndelse, arter den 

 aktinomykotiske betændelse sig som regel som en mere kronisk lidelse, der 

 især utmerker sig ved stadige récidiver eller snarere ved stadig opstaaen 

 av nye suppurative foci. Det eiendommelige er — som vi i den tidligere 

 fremstilling ofte har været inde paa — tendensen til stadig videre utbred- 

 ning, men ikke paa regulær maate, saaledes at en absces vokser paa en 

 maate ved central vekst, mere ekspansivt, og derfor holder sig vel begrænset, 

 men saaledes at der dannes fistulöse utløpere i alle retninger som bryter 

 igjennem snart hist, snart her; man faar derved indtrykket av en slags 

 diskontinuerlig utbredning med stadig nye abscesser og nye gjennembrud, 

 tilsynelatende uten sammenhæng med den oprindelige. Dette er et gjen- 

 nemgaaende træk i den aktinomykotiske betændelse og maa ligge i selve 

 vekstmaaten av soppen. Heri ligger ogsaa forklaringen til de svære 



