igiO. No. 7. AKTl.NOMVKOSEN. I27 



anden side f. eks. Israel hævdet dette, og senere forfattere har snart 

 sluttet sig til den ene, snart til den anden anskuelse. 



Efter \-ore erfaringer niaa \i anta at actinoniyces hominis er p3'ogen, 

 alene kan frembringe en suppurativ betændelse. 



Vi støtter dette først og fremst derpaa, at vi i aktinomykotiske smaa 

 abscesser kan finde actinomyces-korn alene og erholder renkulturer av soppen, 

 om det end maa indrommes at dette dog ikke er særlig hyppig. Dette 

 er allerede hævdet av den ene av os (Harbitz) i et arbeide om actino- 

 niyces hominis i 1898 (1. c.|, og vi maa fremdeles efter vore senei-e 

 erfaringer opretholde dette standpunkt. 



Ogsaa Shiot.\ fremhæver det samme efter sine erfaringer (i 6 tilfældel. 

 Man bor ogsaa erindre det karaktei'istiske træk i det mikroskopiske billede 

 som man stadig møter, nemlig at hvert actinomyces-korn findes omringet 

 av polynukleære leukocyter av sedvanlig utseende som man fineler dem 

 i abscesindhold. 



Ogsaa dyreforsøkene maa idetheletat siges at støtte anskuelsen om 

 actinom3'ces hominis og dens pyogene evne. I endel tilfælde viser det sig 

 nemlig at kornene fi"a indpodede kulturer i', eks. i abdominalhulen omgir 

 sig med en krans av leukocyter, som ogsaa ofte viser uttalte fagocytære 

 egenskaper likeoverfor soptraadene. Likeledes sees vævsnekrose omkring 

 de indpodede korn. 



Den palologiskc liistologi ved aktinom^ykose frembyder ikke meget a\- 

 særlig interesse. Specifike vævselementer eller en karakteristisk anordning 

 av vævet, som f eks. ved tuberkulose og undertiden ved syfilis, finder man 

 ikke ved aktinomykose. Her kan diagnosen alene stilles av paavisningen 

 av soppen selv, — av actinomyces-kornene. Ellers vil man finde et almin- 

 delig granulationsvæv, der viser alle de forskjellige celleformer som man 

 sedvanlig pleier at forefinde i saadant væv, saavel av indvandrede som 

 nv prolifererende fikse vævsceller. Dette granulationsvæv er ofte meget 

 rikt paa smaa nydannede kar med sterkt prolifererende celler. Karrig- 

 dommen er ofte paafaldende stor. I granulationsvævet møter man ikke 

 sjelden store mononukleære celler, runde eller ovale, — likesom opblæi-ete 

 og degenererte; og man kan heller ikke sjelden se at slike celler er 

 sterkt fettholdige. Dernæst møter man av og til i spredte foci plasmaceller 

 i ikke ringe mængde, store polyedriske. Ogsaa eosinofile celler i mængder 

 kan man av og til støte paa ved denne som ved andre betændelser. 



Endelig bor nævnes den rigdom paa kjænipecelln- som man av og til 

 ser, — i regelen blot i visse partier av infiltratet. ofte vistnok i forbindelse 

 med blødninger i vævet, og disse celler er da nærmest at opfatte som 

 »Fremdkörper-Riesen-Zellen« (cfr. f. eks. cervico-faciale former nr. XXI). 



