igiO. No. 7. AKTI.NOMYKOSEN. I33 



i gjennemfaldende lys og naar de er trykket let itu, faar man de gule ro- 

 setter. Man møter dog ofte variation. 



Farven kan være mer gulagtig, endog gronlig til græsgron (cervic- 

 fac. kas. XII), hvad der imidlertid er sjeldent. De forkalkede korn er mer 

 hvitagtige, og endelig ser man ogsaa brunlige eller sortagtige, især i abdo- 

 minale kasus, betinget formentlig i samtidig blandingsinfektion, vel med 

 forraadnelsesbakterier, og farvning av kornene med svovljern. 



Koiisis/ciisc/i er gjennemgaaende blot; de lar sig let trykke itu. Dette 

 bor fremhæves navnlig til forskjel fra kornene ved kvægaktinomykose og 

 pseudoaktinomykoser, som gjennemgaaende er mer konsistente og hyppig 

 forkalkede for de førstes vedkommende. Hos mennesker møter man for- 

 holdsvis sjelden en egte forkalkning eller Inkrustation; vi har dog set det 

 i et par tilfælde, saaledes i en leverabsces (abd. kas. XXII) og urin (abd. kas. 

 XXIII). 



For endelig at avgjore diagnosen er den mikroskopiske undeisokelse 

 av kornene nødvendig, og det saavel i direkte friskt præparat — uten eller 

 med opiøsningsvæsker — som ogsaa i farvet præparat. Til det friske 

 præparat fra pusset kan sættes lo "/o KOH — i % og 30 "/o A — 10 "^ 

 sodaopløsning, fysiolog, saltvand samt jod eller pikrinsyre til farvning. Vi 

 har anvendt samtlige metoder og har ikke fundet nogen særlig god frem- 

 for de andre ; specielt blir farvningen av de hele korn ofte slet. Desuten 

 har vi i samtlige tilfælde laget utstrykningspræparater og i talrike tilfælde 

 undersøkt kornene i parafinpræparater. 



Betragter man det friske præparat med lav forstørrelse (ca. 80 g.), 

 saa ser man et karakteristisk billede (jfr. pl. III, fig. i — 2—3). Kor- 

 nene ligger som blekgule, halvklare dannelser i pusset, og ved nærmere 

 eftersyn ser man at hvert korn ot"te bestaar av konglomerater av et nyre- 

 eller hesteskoformet anordnet mycelium, indbyrdes forbundet med bundter 

 av traader. Utad begrænses dette av en noksaa tydelig radiært stripet 

 skikt, og indad i nyrehilus sees blot en uklar kornet masse. Omkring 

 kornet findes altid en liten skikt av fine fibrin- eller mucintraader og 

 ofte en tyk, cirkulær zone av pusceller, der viser sig som en mørk tæt 

 rand. 



Anvendes nu sterkere forstørrelse (ca. 300 g.), og tilsættes samtidig Ä'O// 

 eller A, kan man tydeligere adskille kornets enkelte dele. Det centrale parti 

 dannes av et virvar av indfiltret mycel, som efterhaanden utad ordner sig i en 

 radiært stripet zone av slanke traader. Ser man imidlertid paa disses avslut- 

 ning utad og ytterste begrænsning, saa kan man praktisk skjelne mellem 2 

 arter av korn, de som bærer en tydelig kolbeskikt, og de som ingen har. 

 (Jfr. pl. III, fig. 4-5). — Man har ganske vist ogsaa korn hvor begge dele kan 



