igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEN. 135 



I de fleste tilfælde av menneskeaktinomykose viser myceliet paa den 

 konvekse overflate en tæt radiært staaende rand av mycelietraader, som 

 ender noksaa spidst, anordnet pallisadeformet, litt tykkere end vanlig, men 

 formen er ofte litt lancetagtig eller spydbladlignende, idet den er litt bre- 

 dere indenfor spidsen end netop paa den. Den ender dog aldrig heit 

 spidst. Men man kan ofte se at der findes mycelietraader aldeles uten noget 

 kolbelignende hylle. Selv i et saa gammelt tilfælde som abdomin. kas. 

 XXII, hvor der i levervævet fandtes tydelig forkalkede korn, var der heller 

 ikke fremtrædende kolber. 



Av foraiKh-iiiger av kornene kan findes endel ; allerede Ponfick om- 

 taler fettdegerationen og impregnationen med kalksalter, særlig kulsur kalk. 

 Begge dele er efter vor erfaring forholdsvis sjeldne hos mennesket, men 

 findes oftere hos kvæget, ja her næsten som regel. 



Det fuldstændig degenererte korn viser i direkte præparat blot en yderst 

 fint kornet masse uten struktur, har saaledes adskillig likhet med en av de 

 kokkehoper som ofte findes i pus. Det forkalkede korn derimot er for det 

 første vanskelig at trykke flatt med dækglasset; det maa knuses, og man ser 

 under mikroskopet amorfe klumper og masser som falder fra hinanden, men of- 

 test vil der ogsaa findes grupper eller knipper av losrevne, meget tydelige 

 kolber. 



Kiinifiie i 1'kspcktorat har gjennemgaaende det samme utseende som 

 pussets. I et sputum var saaledes kornene mindre end i pus fra laarabsces hos 

 samme individ (no. X\'1I av pulm. tilfælde); de var overordentlig talrike, 

 meget smaa, blote og lysblekgule. 1 et andet (abd. kas. XXII) var de 

 større og difïererte ikke særlig fra pussets. Det viste sig ogsaa ved Sek- 

 tionen at de stammet fra samme absces. 



I nrii! paaviste \i korn i et tilfælde (abd. kas. XXIII); de laa i det sterkt 

 purulente bundfald, hadde omtrent det vanlige utseende hvad størrelse og 

 farve angik. Der var ikke særlig utviklede kolber. 1 myceliet var der 

 adskillig Inkrustation med salter. 



\'il man ha et tydeligere indblik i actinom3'ces-kornenes bygning, maa 

 pus eller granulationsvæv fikseres og iiidsiopcs i pdraftu for at farves efter 

 de vanlige metoder. Bedst er da gramfarvning med en eller anden kontra- 

 far\ning (eosin, neutralrodt, pikrinsyre etc). Ogsaa solvfarvning (Levaditi) 

 eller largin (Ravaut & Pinoy) gir gode billeder. Ogsaa her sees den 

 samme forskjel i kornenes ytre begrænsning. Samtidig ser man endnu 

 tydeligere degenerationstegnene som ofte, men slet ikke altid, findes i korn 

 med tydelig kolbedanneise. Det centrale parti er ensartet eller finkornet; 

 man kan ikke adskille noget tydelig mycel. Mot randene kommer dette 

 tydeligere frem, og utad har man den ofte meget tydelige kolbeskikt (cfr. pl. 



