igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEN. I4I 



ver, tilspidsede eller kolbeagtig fortj'kkede. Traadene fandtes i hoper og 

 tarvedes daarlig med metylenblaat, godt efter Gram's metode. (Billedet tav. 

 IV, fig. I, ligner meget utstr\-kningspræp. fra et utgnedet actinom3-ces-korn). 

 Det samme mikrobefund gjordes i pusset fra de andre abscesser samt i spu- 

 tum. Histologisk lyktes det i lungesnit ikke at farve mikroben. Kulturforsøk 

 gjordes i buljong, hvor der kom vekst paa bunden i den ellers klare væske 

 av klumper, der efter beskrivelsen meget lignet actinomyces og mikroskopisk 

 væsentlig viste korte staver. Stibkutant kunde der hos mus og kaniner ved 

 Injektion av pus og kultur fremkaldes abscesdannelse. 



I pusset (om fra dyr eller patienten fremgaar ikke tydelig) fandtes fra forst 

 av ingen korn. Efter nogeii iikrr» forhip dainict sig iniidlerlid iimkroskophki' 

 korn av liklui iiuc/ ncti)ioiiivces-kuni og bcsfaereiii/i- av d( saiuiiu- traaiirr og 

 staver. 



SiLiiERSCHMiDT antog forst her at ha med et lignende tilfælde som 

 BucHHOLz's at gjore, men er efterhaanden gaat over til den opfatning, at 

 kasus er at opfatte som en virkelig aktinomykose. Han støtter sig da bl. a. 

 paa den postmortale dannelse av kornene i pusset, noget som ogsaa tid- 

 ligere er paavist av Weigert og Langhaxs'. 



Tilfældet er heist eiendommelig. Hvad der taler mot aktinomykose- 

 diagnosen er patogeniteten for dyr, noget som er yderst sjelden ved ac- 

 tinomyces-arterne. Paa den anden side er det meget som taler for S.'s 

 opfatning, om end beviset og særlig kulturforsokene er meget mangelfulde. 



Hvad der stotter antagelsen av en actinomycesforekomst ogsaa uten- 

 for den vanlige korndannelse, er vor kundskap om soppens spredning og 

 de histologiske fund i abscesserne. 



Det er jo meget almindelig i snit fra aktinom3'kotiske abscesser at man 

 utenfor kornene og tildels langt fra saadanne ser traadformete, delvis for- 

 grente kortere og længere dannelser, som sikkert er actinomjxes, og det 

 er vistnok ogsaa disse som gir anledning til den videre utbredning. Disse 

 kan være tilstede i rikelig mængde; deres opstaaen vet man litet om, 

 heller ikke om de blot danner begyndelsen til nye korn, hvad der i og 

 for sig sj-nes rimelig nok. 



Hvad endelig den anden mulighet angaar, at der forst efter en tids 

 forløp dannes korn, saa kan ogsaa enkelte ting tale herfor. Forst og fremst 

 den allerede omtalte kjendsgjerning, at korn efterhaanden kan udvikle sig i 

 sterilt hensat pus (Weigert og Langhans, Silberschmidt). Maaske kan 

 det peke i samme retning at der altid findes en række tilfælde — 

 saaledes ogsaa blandt vort materiale, ofr. cervico-faciale former nr. XXII, 

 pulmon. tilf. nr. \'I1I — hvor der gjentagende ganger og av k^-ndige folk er 

 søkt med negativt resultat efter korn, og først et stykke ut i sygdommen 

 er paavisningen lykkes. I et tilfælde, offentliggjort av Ravaut & Pixoy, 



' Cit. Silberschmidt. 



