igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEN. 151 



og har et homogent seigt pus, og kan atter inddeles i 2 hovedklasser, de 

 der Ikke fremkalder Pseudotuberkulose hos dyr: actinomycosis alypica siuiplcx 

 (Ferri-Faguet, Scheele, Petruschky), og act. atypica pscudotubcrculosa, hvis 

 sop ikke bevirker henflyten av gelatine og fremkalder Pseudotuberkulose hos 

 dyr (Eppinger, Schabad, Sabrazcs og Rivière osv.). 



Man kjendte allerede inadurafotens sopart oosporiini inadiirac og like- 

 ledes invcrtoiita, der tbrlop meget likt en aktinomykose. Likeledes kjendte 

 man noocardia faicinica, der fremkaldte Fan'iu de hoeuf. 



Samtlige disse soparter staar actinomyces meget nær, ligner i hoi grad 

 i kultur, men danner ikke i legemet den roset som man har tillagt actino- 

 myoes-soppen som kai-akteristisk. 



Hertil kommer at man ved en række arbeider blev klar over det 

 nære botaniske slegtskap mellem tuberkelbacillen, pseudotuberkelbacillerne, 

 saasom timotei- og smorsyrebacillen, difteribacillen paa den ene side og strepto- 

 tricheerne og aktinoinyceterne paa den anden. Allerede Bahes hadde vist 

 at tuberkelbacillen kunde frembringe forgreninger i ældre kulturer, og senere 

 har Metschnikoff paavist at tuberkelbacillen inde i kjæmpeceller kunde 

 omgi sig med en kapsel. Fra kaverneindhold hadde Coppen- Jones paavist 

 kolbedannelse hos tuberkelbacillen, og at den kunde vokse med et forgrent 

 mycel. Den kunde altsaa ikke regnes til bakterierne, men maatte indord- 

 nes blandt hyfomyceterne. Ved forskjellige forsøksanordninger samt ved 

 at la tuberkelbaciller og de andre mikrober passere lavtstaaende dyrearter 

 lyktes det Schultze og Lubarsch at fremkalde sopkolonier som i adskil- 

 lig grad lignet actinomyces-rosetten, bl. a. derved at de medførte dan- 

 nelsen av en radiær randskikt av kolber. 



Det maa ogsaa bemerkes at Chiarolanza ved indspreitning av en 

 rendyrket streptothrix-art (streptothrix pyogenes Camiti) virkelig i de frem- 

 kaldte abscesser paa kanin nogen ganger har forefundet korn som bestod 

 av et myceliefletverk og hadde en randzonc av kolber, og som hadde adskillig 

 likhet med de vanlige actinomyces-korn. 



Det viste sig saaledes at denne kolbeformete degeneration og evnen 

 til at danne korn ikke er en egenskap som bare tilkommer aktinomyceterne, 

 men som kan fremtvinges ogsaa hos andre nærstaaende soparter. 



Paa den anden side fremkom efterhaanden meddelelser om en række 

 sygdomstilfælde som hadde et forlop som den vaidigc a/itiiiomykosc, og hvor 

 mail ogsaa faiidt de typiske korn, men hvor der ved dyrkning a/de/es ikke 

 vokste op en actinoinyces-art. Disse tilfælde indgaar under fællesbetegnelsen 

 psendoaktiuoiiiy koser. 



Dette navn er imidlertid ikke fra først av anvendt om disse; det blev 

 nemlig allerede 1889 av Loesch anvendt paa de dannelser av krystal- 



