154 HARBITZ oc. GROXDAIIL. M.-N. Kl. 



I kulturerne er den meget polymorf og kan findes som grove kokker eller 

 diplokokker. 



Endelig maa vel til denne gruppe ogsaa regnes den saakaldte Disco- 

 iiivccs TItibiergi, isolert av R.\v.\ut og Pixov (1909) fra ulcererende knuter 

 bak kjæven i deltoideusregionen hos en mand. Her optraadte forst efter 

 flere mdr. korn i pusset som smaa hvite gryn og bestaaende av hoper av 

 baciller der var let syrefaste og grampositive. Snit fra granulationerne 

 viste rosetter med kolber i randen og et m3'cel av bakterier i midten. 



Disse bakterier, der ofte \-ar fagocytert i leucocj'ter, \ar saavel i kul- 

 tur som direkte i pusset overensstemmende, idet de viste sterkt farvede 

 korn i begge ender. Kulturerne hadde stor likhet med den Wolft'-Israelske 

 mikrobe, idet de dog adskilte sig i visse punkter. De var mere villige til 

 aerob vekst, vokste ogsaa paa gelatine og potet. I kulturerne kunde man 

 faa forgrente traader, hvorfor de antoges at hore til Oospora. De var 

 ikke patogene for dyr. 



Som man av det foregaaende vil se, findes der tilsynelatende et be- 

 tydelig virvar i det hele aktinomykosespersmaal. Skal man ta sit utgangs- 

 punkt i de mange foreliggende arbeider, har man maattet forlate det op- 

 rindelige standpunkt, at aktinomykosen er en sygdom fremkaldt av en en- 

 kelt sygdomsvækkende organisme. 



Summen av den lange række, for det meste enkelte kasuistiske med- 

 delelser, gjør at man blir tvungen til at stille op en række aktinomykoser, 

 der klinisk i det væsentlige synes like, men hvis patogene sop synes meget 

 forskjellig. Man kan i saa henseende være enig med Lig.nieres og Spitz, 

 der foreslaar at den hele sygdom kaldes actinophytose (cuiiç straale, cpcrôv 

 plantel, og da dette navn ikke siger noget om den patogene sopart, saa 

 tilføies dette; navnet blir da actinophytose à actinomyces (Bostrom, Harzl, 

 actinophytose à streptothri.x Israeli, actinoph\'t. å actinobacille (Spitz) etc. 



Imidlertid har man heller ikke av denne maate at benævne sygdom- 

 men paa nogen anledning til sikker botanisk nomenklatur, idet man aldeles 

 ikke er enig om disse soppers art og heller ikke om deres na\ne (Lafar). 

 W skal komme nærmere ind paa dette senere. 



Heller ikke har man noget indtryk av hvilken sop i virkeligheten er 

 den almindeligst patogene, for ikke at si den eneste patogene. Ti det maa 

 vel erindres at dyrkuiiigcii av disse sopper er overordentlig vanskelig. Sand- 

 svnligheten for blandingsinfektion er overmaade stor; derom kan allerede 

 Mavo (1893) berette, der i et stort antal forsok ikke fik en eneste renkultur. 

 Beviset for at soppen \irkelig er den patogene art, er \anskelig, fordi actino- 



