igiO. No. 7. AKTINOMYKOSF.N. I59 



nier, som regel runde med en litt knudret overrate. Størrelsen er sjelden 

 stort over et knappenaalshodes, men kan undertiden bli noget større. For- 

 uten de større sees talrike spredte mindre kolonier av samme utseende 

 som de store (jfr. pl. IV, fig. i — 2). Koloniernes størrelse avhænger noget av 

 næringssubstratet. I en forholdsvis tynd agar (0,75 — i' o ^' ol blir kolonierne 

 störst. \'ed talrike sammenlignende forsøk mellem almindelig agar, i "0 

 dekstrose-agar og i "0 glycerin-agar, viste det sig at der for samtlige stam- 

 mers vedkommende næsten altid blev mest vekst i den almindelige agar. 



Der sker ingen farveforandring hverken av kolonierne eller av næ- 

 ringssubstratet; dog kan kolonierne naar de blir ^ o til i aar gamle, under- 

 tiden anta en mer gullig eller brunlig farve, hvad der vistnok skyldes foran- 

 dringer i selve substratet mer end soppen, ti denne er da forlængst dod 

 (jfr. senere |. 



Betragter man nu en saadan koloni med lupe, særlig en a\- de mindre, 

 sees et noksaa karakteristisk billedeljfr. pl. \'ll, fig. i — 2). Man ser i midten ko- 

 loniens faste kjerne, temmelig tæt og litet gjennemskinnelig; overflaten er 

 noget ujevn, og kolonien er omgit av en fin straalekrans av sopmycel, en 

 fin radiær zone som kan ligne noget billedet av en solkorona. Med lupe 

 kan man ogsaa se at de mindste kolonier ofte blot bestaar av en ganske 

 iten kjerne og mest dannes av i alle retninger straaleformet utløpende 

 mycelietraader. Ser man imidlertid paa de største kolonier, saa er denne 

 myceliekrans ofte tilstede i mindre grad. Overflaten er knudret og buklet, 

 staar temmelig skarp mot substratet, og blot her og der kan man maaske se 

 at nogen fine mycelietraader er \'okset ut som et litet knippe. 



Netop denne myceliekrans er saa karakteristisk og tillater derfor at 

 man i de inficerte kulturer, hvor der er tæt av andre kolonier, som regel let 

 kan utpeke og eventuelt utfiske actinomyces-kolonierne'. 



Mens de rene kulturer ser ut som ovenfor beskrevet, er utseendet 

 noget mer komplicert i de inficciie. Blandingsinfektionen er som regel 

 bacterium coli eller forskjellige kokkearter som kan leve fakultativt anaerobt. 

 Her kommer allerede første og anden dag efter podningen talrike kolo- 

 nier, som ligger tættest og er størst mot overflaten og efterhaanden over- 

 trækker denne med en hvitlig hinde. Nedover i agarsøilen er kolonierne 

 talrike, punktformete, gulagtige. Ser man paa disse med lupe, sees 

 tætte, smaa linseformete, halvt gjennemsigtige kolonier med ganske glat 

 overflate eller likesom et fint grums av ganske smaa kolonier. Ofte findes 

 ogsaa flate stjerneformete hoper, hvor de enkelte forgreninger er meget 



M en av stammerne (St. Rovsing) fandtes omtrent altid og i alle generationer en forholds- 

 vis glat overflate av kolonierne; blot en enkelt gang kunde man se ant3-dning til mycelie- 

 knippe. 



