igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEN. 1 63 



Likesaa er spireevnen borte ved indtorring av pusset, knusning og opbe- 

 varing i i maaned. 



Angaaende spireevnen hos de forsiyellige arter av korn, koibeholdige 

 og ikke, henvises til kap. I\' og senere i slutningen av dette kap. 



Kiilturcnw maa som regel overføres med lo — 15 til 20 dages mellem- 

 rum, d. v. s. naar den storste vekst er naadd. Levedygtigheten varierer 

 her adskillig og tilsynelatende uten nogen regel, idet den kan være for- 

 skjellig for de forskjellige generationer av samme stamme. Det har flere 

 gange hændt at 15 — 20 dage gamle agarkulturer ikke længer har latt sig 

 overføre, mens vi paa den anden side har faat god vekst efter 76 dage og 

 145 dage. Det sidste forsøk var med en sterkt coliinficert kultur. Efter 

 denne lange tid (ved 37"! var bact. coli fuldstændig utdød, og vi Hk blot ren- 

 kultur av soppen. 



I buljong synes soppen at holde sig noget kortere. Utsættes kultu- 

 rerne for lys, forsvinder spireevnen meget hurtigere. 



Av andre biologiske egenskaper er at nævne at soppen, som tidligere 

 anført, hverken har frembragt nogen farve av kolonien eller næringsmediet 

 omkring. Heller ikke har der været nogen gasproduktioii. \'ed forsøk 

 paa dyrkning i melk er ikke skedd koagiilation. Der har heller aldrig 

 været iiogcu lugt av knlturerne naar de har været fri for blandingsinfektion. 



Mikroskopisk utseende i kultur. 



Actinomyces-soppens utseende i kultur er meget variabel og adskiller 

 sig sterkt fra den form hvori den forekommer i naturen; desuten varierer 

 utseendet ogsaa meget efter næringssubstratets art og alderen av kulturen. 



Hvis man tar en stikprove fra en almindelig agarkoloni, 6 — 10 — 13 

 dage gammel, og undersøker i hængende draape, sees som regel en eller 

 flere sopklumper, som er noksaa vanskelig at skille og faa bredt jevnt ut. 

 1 randen viser der sig en mængde korte ubevægelige staver, som ikke er 

 anordnet paa nogen bestemt maate. De ligger dog ofte 2 — 3 sammen eller 

 ogsaa i vinkel til hinanden. Gjor man saa utstrykningspræparat, for- 

 svinder klumperne ved utgnidningen, og man finder massevis av staver, 

 slanke, rette eller litt hoiede. Deres tykkelse er noget forskjellig, idet ofte 

 nogen er tykkere, plumpere og noget længere end de andre. Mange av 

 stavene har i den ene ende en let kolleformet opdrivning, som er mindre 

 uttalt og mer avlang end f. eks. hos tetanusbacillen (jfr. pl. VI, fig. i). 



Farven tåges ved grammetoden intenst, hvorimot de sedvanlige anilin- 

 farvemidler kun virker svakt (nietylenblaat, toluidinblaat, kresylviolet, fuchsin, 

 neutralrødt osv.). Heller ikke farvning med largin (Ravaut & Ponselle) 



