igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEN. I67 



3 — 4 mm., blir efterhaanden tættere, er skarpt begrænsede og hæver sig i 

 vindinger paa overtlaten, især i randpartiet. De enkelte kolonier smelter 

 ikke sammen. Veksten fortsætter jevnt i ca. 30 — 45 dage. Farven blir 

 i lopet a\- denne tid lys grongullig. Efterhaanden dannes der især paa 

 glyccrinagar og glycerinseruni et kridhvitt, lysgulligt pulverlignende be- 

 læg av lufthyfer. 



Veksten paa glycerinseruni er likedan (jfr. pl. I\', fig. 8). Serum blir 

 efter 14 — 30 dages tid henflytende, og soppen danner graagule klumper i 

 denne flytende masse. 



Mest utpræget vekst kommer paa potet, hvor der dannes et i begyn- 

 deisen grongult, men efterhaanden til brunlig og næsten bronsort farve 

 skiftende belæg, som er temmelig fugtig og paa overflaten hæver sig op i 

 et netverk av vindinger og kammer, hvad der gir kulturen et yderst karak- 

 teristisk utseende (jfr. pl. IV, fig. 7). 



I hei agar kommer likesom ved act. bovis blot vekst i den aller øverste 

 luftholdige skikt av agarseilen. I melk, peptonvand kom ingen vekst. 



Veksten var bedst ved 37 °, men der kom ogsaa en tydelig vekst paa 

 gelatineoverflate ved 20" med dannelse av lufthyfer efter nogen tid. I 

 buljong lignet utseendet adskillig det under actinomyces bovis beskrevne. 



Marsvin sprøitedes intraperitonealt med kultur og dræptes efter ca. i 

 maaned. Der fandtes et par svulne mesenterialglandler, i hvilke soppen 

 ikke kunde gjenfindes. 



Det mikroskopiske utseende i utstrykningspræparatet var som kortere, 

 litt grovere traader, der var forgrente og ofte lidt opsvulmede i enderne. 

 De var grampositive og fandtes oftest i temmelig korte stykker, dog uten 

 at der var nogen stavlignende opdeling som i den av os beskrevne sopart. 



Ved undersøkelsen av disse 2 actinomyces-arter har vi fundet at den 

 forste i det væsentlige er overensstemmende med den av Boström be- 

 skrevne actinomyces bovis eller med a. albido-flavus Rossi-Dgria og med 

 Act.-stainin I og // (Haas). Den anden stemmer i høi grad overens med 

 den av Affanassiew oprindclig, senere av Protopoppof og Hammer og 

 av Gilbert undersøkte actinomyces, dog med den forskjel, at den ikke er 

 dyrepatogen. ßegge er aerobe artiiwinvcex-arler, der tydelig adshiller sig 

 fra den av os fiii/di/e auarrol/e aetiiioiiivces. 



Dyreforsøk. 



Som man av den historiske indledning vil se, har de fleste forskeres 

 dyreforsøk git forholdsvis litet resultater. Allerede Ponfick var klar over 



