igiO. No. 7. AKTINOMYKOSEN. 181 



Utsigt over aktinomyceternes botaniske stilling. 



\'i har i det foregaaende kaldt den av os rendj'rkede actinom3'ces-art 

 for actinom3'ces hominis uten derved at ville uttale noget om denne sops 

 stilling i det botaniske system. 



Meningerne om denne og andre actinomyces-arter har været over- 

 ordentlig skiftende, og for den der arbeider med actinomyces-litteraturen, er 

 det forbløffende at se hvilket virvar der har været og endnu er i disse 

 spørsniaal. Aarsaken ligger vel for en stor del i det manglende sam- 

 arbeide mellem botanikerne og de medicinske videnskapsmænd eller i de 

 sidstnævntes ofte ringe botaniske kundskap. Vi skal i det følgende gi en 

 ganske kort oversigt over de forskjellige opfattelser og vigtigste benævnelser 

 paa actinomyces-arter til orientering, da benævnelsen i de forskjellige land 

 som inden disse er saa divergerende. 



Navnet aktinomykose, som sygdommen fik efter forslag av botanikeren 

 Harz, og som er forblevet dens hovedsagelige betegnelse, gründet sig paa 

 soppens morfologiske forhold i dyrelegemet. Botanikeren Cohn mente den- 

 gang at den var en stirpfotlirix-art (i likhet med strept. Foerster), altsaa 

 en traadsop med egte forgreninger og med tilbøielighet til at henfalde til 

 korte stavlignende stykker. 



Affanassievv kaldte imidlertid den av ham rendyrkede art for bactcritiin 

 actiiiodadothrix, og saavel Wolff-Isr.\el som Boström henregnet sine 

 arter til cladotlincccrtic, traadsop med uegte forgreninger, omend f. eks. 

 Boström i sit arbeide uttrykkelig anfører at hans actinomyces-art har egte 

 forgreninger. Samme mening deler f. eks. Hesse med sin cladotliiix liqiti- 

 facieits, og likeledes S.^uvageau og Radais, der henregnet dem til clado- 

 thrix-gruppen. Paa grund av disse mikrobers Utenhet og deres tilbøielighet 

 til henfald i stavlignende stykker i kultur, saa blev de ikke regnet til sop- 

 arterne, men til de plcoinorfc bakterier. 



Naar undtages Langhans, der mente at actinomyces-kornet fremkom 

 ved en symbiose av flere mikrobearter, blev den almindelige opfatning 

 snart den, at actinomyces ikke \ar bakterier, men maatte henregnes til 

 soparterne. 



Der gjorde sig da flere retninger gjældende. Først og fremst var der 

 eiidel (Johan-Olsen, Sanfelice) som regnet aktinomyceterne til strepto- 

 thriceerne og mente at de indtok en mellemklasse mellem bakterier og 

 hyfomyceter. 



De fleste regner imidlertid aktinomyceterne, hvad enten de er fundne 

 av botanikerne i luft, jord og vand eller av medicinere i dyrelegemet, til 

 Iivphouiycctae. Til disse hører f. eks. Petruschky, der opforer en egen 



