igiO. No. 7. ■ AKTINOMYKOSEN. 



Paa grund av disse erfaringer, som ogsaa finder sine talrike illustra- 

 tioner i vor kasuistik, maa man selvsagt være meget forsigtig her som 

 andensteds livor det gjælder terapi, med at drage slutninger om et 

 middels sikre og gunstige virkning, og man maa med kritik betragte over- 

 sigterne over gunstigere resultater fortrinsvis ved behandlingen efter den 

 ene eller anden metode. 



Vi skal forøvrig her gjore opmerksom paa at de statistiske oversigter 

 over prognosen ved de forskjellige former refererer sig for den væsentligste 

 del til behandlede tilfælde, og vi kan forsaavidt henvise hertil. 



Da nu aktinomykosen er saa lunefuld i sit forløp, og nogen sikker 

 behandlingsmaate ikke findes, har det forekommet os indicert at prove 

 nytten av en speci/ik terapi, og det er resultaterne herav vi i det følgende 

 skal fremlægge. 



Det er en nærliggende tanke, som allerede er fort ut i livet for de 

 fleste mikrobielle sygdommes vedkommende, at grunde baade diagnostik 

 og behandling paa de enkelte patogene mikrobers stofskifteprodukter og 

 organismens reaktion mot disse. Dette er bragt til anvendelse ved febris 

 typhosa, ved tuberkulosen, koleraen, difterien, ja næsten enhver mikrobiel 

 Infektion, — ganske vist med meget forskjellig fremgangsmaate i de enkelte 

 sygdomme, men alle grundende sig paa det samme princip. 



For aktinomykosens vedkommende foreligger næsten ingen saadanne 

 undersøkelser, og de der er kommet, skriver sig fra det sidste aar og er 

 meget sparsomme. Vi har derfor maattet forsøke os frem selv, dels ogsaa 

 maattet kontrollere hvad der samtidig med vore forsøk er fremkommet i 

 litteraturen. Hvad vi i det følgende nu skal berette om, gjør derfor ikke 

 fordring paa at være andet end de første famlende forsøk. 



Resultaterne kan synes meget fattige, men det maa erindres, at der her 

 arbeides med en mikroorganisme der lægger overordentlig store hindringer 

 iveien ; rendyrkningen er vanskelig, veksten yderst sparsom og patogeni- 

 teten for dyr yderst ringe. Men har vort arbeide her ikke bragt særlige 

 frugter, saa betegner det dog et skridt paa den vei som man i fremtiden 

 vistnok vil komme til at slaa ind paa, og som maaske engang muligens 

 kan bringe mere tilfredsstillende resultater. 



Aktinomyceternes stofskifteprodukter er i det hele litet kjendte, likeledes 

 deres toksinvirkning i det menneskelige legeme. Utenfor organismen vet 

 man ganske vist at ialfald de aerobe (ikke patogene) actinomyces-arter er 



