196 HARBITZ OG GRØNDAHL. M.-N. Kl. 



paa injektionsstedet. Han følte sig nogen tid bedre; feberen syntes ogsaa 

 at bli noget lavere. Behandlingen fortsattes gjennem ca. 1Y2 maaned ; men 

 der optraadte efterhaanden en forværrelse, tegn paa sænkning til mellem- 

 gulvet, og patienten ønsket selv at hjemsendes^. 



Vi har saaledes ikke set noget gunstig resultat av disse vore forsøk paa 

 en opsoninterapi. Heller ikke de bestemmelser av den opsoniske index som 

 som blev foretat med den første patient, viste paatagelige forandringer, og 

 vi avstod fra videre forsøk, da den specielle tælling av fagocytosen ved 

 aktinomykose er næsten umulig. Soppen lar sig ikke slemme op eller 

 ryste ut til bare enkelte bakterier; de hænger altid sammen i grupper, og 

 derved blir en tælling umulig. 



Som nævnt stemmer vore resultater ikke overens med de av franske 

 forskere opnaadde; muligens kan dette ha sin forklaring deri, at disse 

 sidste har arbeidet med aerobe actinomyces-arter, forskjellige fra vore. 



\'ore forsøk paa en specifik terapi er altfor faa og kortvarige til at 

 man derav kan tillate sig at trække nogen slutninger. \'i mener dog at 

 der er ingen grund til at la sig avskrække av negative resultater. Der er 

 nemlig meget, som tyder paa at aktinomykosen i likhet med andre kroniske 

 infektioner øver en generel betj'delig indvirkning paa organismen, hvilket 

 bl. a. gir sig uttryk i den ofte betydelige amyloide degeneration. Hvad 

 aarsaken hertil er (dannelse av toksiner eller andre skadelige produkter), 

 vet \i for tiden ikke; men i ethvert fald mener vi at der er al grund 

 til at fortsætte disse undersøkelser for om mulig at tinde specifike diagno- 

 stiske metoder og især en specifik terapi. 



^ Efter indkommet besked ca. ^'2 aar senere skal patienten være betydelig bedre, hvad 

 han selv mener at kunne tilskrive iniektionerne. 



