SVENSK BOTANISK TIDSKRIFT. 1913. Bb. 7, H. 1. 
OENOTHERA-PROBLEMET 
AF LIBRARY 
N. HERIBERT-NILSSON BOTANICAL 
2 UARDEN, 
Få teorier ha väl vid sitt framträdande vunnit ett så hastigt er- 
kännande och hälsats med så stora förhoppningar som DE VRIES” 
mutationsteori. I själfva verket innebär den också en högst bety- 
delsefull komplettering till evolutionsteorien genom att framhålla dis- 
kontinuiteten och därmed bryta udden af den invändning, som 
gjorts mot den graduella utvecklingens långsamhet, en rennässans 
af artbildningsforskningen genom att ställa denna på experimentell 
basis och en nydaning af ärftlighetsforskningen genom hänförande 
af de yttre karaktärerna till bestämda ärftlighetsenheter. 
Den forskningsgren, som vunnit mest på den experimentella pe- 
riod, som DE VRrIiES inledde, har emellertid varit ärftlighetsforsk- 
ningen. Och, egendomligt nog, alltefter som den växt ut och för- 
djupat sina resultat, har den nått fram till fenomen och synpunkter, 
som mana till försiktighet vid bedömandet af till synes nyupp: 
trädande mutanter. 
Äfven den växtart, på hvars variationsföreteelser DE VRriEs byggt 
upp sin teori, har ej undgått kritisk behandling och diskussion, 
och en hel Oenothera-litteratur har vuxit upp. Alla skäl synas för 
närvarande också tala för, «att den egenartade variabilitet, som 
Oenothera Lamarckiana visar, ej kan anses vara förorsakad af till- 
komst eller förlust af elementaregenskaper, så som mutationsteorien 
fordrar, utan säkerligen låter sig inordna under den mendelska 
lagen för klyfning och nykombination. 
Redan innan ännu andra delen af pE VrIiEsS' »Mutationsteori» ut- 
kommit, gjordes af BATESON och miss SAUNDERS den invändningen 
Svensk Botanisk Tidskrift 1913. 1 
