3 
anser HONING, att det »>kvantum> rubrinervis-egenskaper, som O. 
Lamarckiana innehåller, är större än det >kvantum» Lamarckiana- 
egenskaper, som innehålles i O. rubrinervis, emedan äfven laeta- 
typen, om rubrinervis användes som J-planta, får vissa drag af 
O. rubrinervis. Genom HOnNninGs försök är det således visadt, att 0. 
Lamarckiana redan innehåller de egenskaper, som utmärka den 
progressiva mutanten O. rubrinervis, och härmed är den första verk- 
liga breschen skjuten i mutationsteorien. Den konstans, som ut- 
märker 0. Lamarckiana och OO. rubrinervis, skulle således endast 
vara skenbar, ehuru deras heterogena natur först vid deras kors- 
ning med annan art är möjlig att påvisa. Onekligen ha vi här 
ett fall, som fullkomligt erinrar om hvad TsCHERMAK kallar krypto- 
meri, nämligen att en art, som vid själfbefruktning är konstant, 
vid korsning med en annan art ger en eller flera former med egen- 
skaper, som hvarken den själf eller denna andra art synes ha, och 
hvilket förhållande under de senaste årens genetiska forskningar 
visat sig vara ej så ovanligt. Orsaken till O. Lamarckianas dubbel- 
natur söker HONnINnG däri, att den representerar en bastard med en 
rubrinervis-lik Oenothera, eller möjligen en polyhybrid. 
GATES har angripit Oenothera-problemetet både från den experi- 
mentella och cytologiska sidan, och vidare har han genom litteratur- 
och herbariestudier sökt reda ut O. Lamarckianas ursprung. Dessa 
senaste undersökningar ha visat, att för två eller tre århundraden 
sedan ett antal Oenothera-raser funnos, som nu ej äro att anträffa. 
Former, som mycket nära ansluta sig till O. Lamarckiana och 0. 
rubrinervis,!) funnos i västra delarna af Colorado och New Mexico, 
och andra former, som i sina blomkaraktärer nära öfverensstämma 
med 0. Lamarckiana, finnas där ännu. Den första till Europa in- 
förda Oenothera-arten synes vara en storblommig ras af O. biennis. 
Samma forskare påpekar vidare, att man särskildt hos de allo- 
gama Oenothera-arterna, såsom O. Lamarckiana och O. grandiflora, 
ej kan tala om några rena linjer, emedan troligen mellan arterna 
i vildt tillstånd korsning försiggått och den häraf uppkomna va- 
riationen bibehållits genom den ständiga korsbefruktningen. Att 
man öfverhufvudtaget kan tala om skilda arter skulle bero på, att 
man uttagit vissa säregna typer för odling, som då bilda en viss 
genomsnittstyp (art) men innehålla åtskilliga raser. Äfven mellan 
dessa genomsnittstyper finnas emellertid former, som äro svåra att 
' Jfr Hosis6's ofvannämnda uppfattning af O. Lamarckianas ursprung. 
