7 
större variation än F, och var för de båda ur systerplantor här- 
stammande kulturerna mycket olika. 1 genomsnitt hade afkom- 
lingarna Fy,-plantans utseende, men hos en del förekommo nya 
omkombinationer af föräldrarnes karaktärer, och individer, som 
närmade sig mera till O. biennis och grandiflora än någon av F,- 
plantorna — ehuru inga rena föräldratyper — erhöllos. Öfverens- 
stämmelsen med ena arten kunde vara så godt som fullständig i 
vissa karaktärer, men i andra hade växten intermediära eller andra 
artens karaktärer. Äfven till synes nya karaktärer, ej förefintliga 
hos F,-plantorna, uppträdde. Så t. ex. erhöllos individer med 
blommor ej blott större än F,-plantans, utan äfven större än de 
ursprungliga föräldrarnas, och de voro lika storblommiga som de 
mest storblommiga raserna af O. Lamarckiana. Också typer af 
rent främmande utseende iakttogos (lågväxta, smalbladiga, små- 
bladiga, -sterila, extremt bredbladiga och skrynkliga). Vissa bil- 
dade från genomsnittstypen af generationen rent fristående former, 
andra voro förbundna med denna genom gradationsformer. 
Davis har visserligen ej ännu af de i F, uppdragna 2443 plan- 
torna erhållit den önskade Lamarckiana-kombinationen, men af de 
hittills vunna resultaten förefaller det ganska troligt, att han skall 
lyckas, ty det ligger ett högst viktigt framsteg i konstaterandet, att 
från stamarterna afvikande, men med 0. Lamarckiana öfverens- 
stämmande karaktärer kunna syntetiseras i korsningsafkomman, 
om de också tills vidare äro fördelade på skilda individer. Syn- 
nerligen intressant är ju också uppträdandet af från stamarten starkt 
afvikande typer, en företeelse frappant erinrande om O. Lamarckia- 
nas mutation, helst som vissa af dessa aberranter visa karaktärer 
af DE VRIES mutanter (således beteckna varianter i samma »>rikt- 
ning> som dessa). Sannolikheten för, att äfven O. Lamarckianas 
mutanter äro resultat af en bastardklyfning, blir genom detta kon- 
staterande mycket stor. De afvikande typerna voro liksom varia- 
tionen för öfrigt för de båda F,-kulturerna mycket olika, och DAvis 
påpekar därför också, hur mycket större utsikt till erhållande både 
af mera Lamarckiana-lika former och nya typer man har, ifall ett 
större antal F,-plantors afkomma följes, och ifall bastarden OO. 
biennis X grandiflora framställes af olika biotyper af stamarterna. 
Som synes basera de invändningar, som gjorts mot DE VRIES” 
uppfattning av variationen hos O. Lamarckiana, hufvudsakligen på 
det antagandet, att arten i fråga är en bastard. Helt nyligen bar 
därför StTomPs menat sig slutgiltigt kunna vederlägga dessa genom 
