8 
sin upptäckt, att äfven O. biennis kan ge vissa af O. Lamarckianas 
mutanter. Så har han funnit både O. gigas och O. nanella framgå 
ur den förstnämnda arten. STOMPS resonnerar nu så: O. biennis 
är en gammal linnéansk art, hvilken väl ingen vill tillskrifva bastard- 
natur. Då den det oaktadt ger samma mutanter som 0. Lamarckiana, 
kunna ej heller denna arts mutanter uppfattas som bastardklyf- 
ningar. Mutationsföreteelsen är således äldre än arterna O. biennis 
och O. Lamarckiana. Om än denna StompPs uppfattning är riktig 
såtillvida, att O. Lamarckiana ej är en bastard mellan ett par 
andra Oenothera-arter — hvilket emellertid de refererade försöken 
af Davis motsäga — så har han dock därmed ingalunda vederlagt 
den åsikten, att mutanterna kunna uppfattas som nykombinationer 
inom stamarten. Hela debatten om 0. Lamarckianas bastardnatur 
synes mig vara af endast underordnad vikt. Hvad man först har 
att utreda är denna fråga: Är O. Lamarckiana en enhetlig art, eller 
finnes det inom arten differenser med afseende på någon eller 
några egenskaper? Ty finnes det differenser, så ligger ju genast 
möjlighet till hands att förklara mutanterna som nykombinationer 
af de egenskaper, som finnas utdistribuerade på skilda individer 
inom stamarten. Man måste således underkasta arten en korsnings- 
analys enligt samma principer som för andra växtarter: först klar- 
lägga differenser, sedan genom korsningssyntes och korsningsanalys 
utforska deras inverkan på mutationsföreteelsen. För att således 
definitivt visa att O. Lamarckianas mutanter äro spontana progres- 
siva eller retrogressiva nybildningar, måste SToOmPs bevisa, att vi 
inom O. Lamarckiana ej ha några differenser. 
Hvad denna fråga beträffar säger DE VRIES om O. Lamarckiana, 
att arten endast har fluktuerande variation, och att inom den- 
samma inga andra varianter förekomma än de, som representeras 
af mutanterna. Då han .anser all fluktuerande variation för ej 
ärftlig, har han naturligtvis bortsett från denna och betraktat arten 
som en elementarart. 
Vid de kulturförsök, som jag sedan 1907 bedrifvit med O. La- 
marckiana, har jag hufvudsakligen haft i sikte att konstatera ärft- 
liga differenser inom arten. I själfva verket har jag också funnit 
sådana, både kvalitativa och kvantitativa, och som nämndt be- 
trakta också GATES och Davis arten som synnerligen polymorf. 
Kvalitativa differenser har jag funnit med afseende på nervfärg 
(röda eller hvita bladnerver) och bladfärg (gröna eller gulfläckiga 
blad), kvantitativa med afseende på bladfärg (olika nyanser i grönt), 
