14 
af kumulativa komplex af storleksanlag, hvilka komplex äro obe- 
roende af hvarandra i skilda organ. Först då alla sammanträffa i 
en högre kumulation få vi en fullständigt utpräglad O. gigas, under 
det att vi, om gigas-karaktärerna uppträda endast i en lägre kumu- 
lation, få en mellanform mellan O. gigas och O. Lamarckiana, och 
om gigas-karaktär uppträder endast i ett bestämdt organ, fortfarande 
ha en ÖO. Lamarckiana med t. ex. ovanligt stora blommor eller 
ovanligt tjock stjälk, men f. ö. af Lamarckiana-habitus och i en 
större kultur omöjlig att skilja från denna. En fullt utpräglad 
O. gigas skulle således innehålla t. ex. egenskapskomplexen A;A, 
A;B,B.B;C,C.C3"), under det att en gradationsform skulle vara 
tex AT BIB.G: EN förm, söm vore t.ex, ANA SAS, skalerej 
uppmärksammas med afseende på sin partiella gigas-natur. 
För ett dylikt antagande talar också den omständigheten, att O. 
gigas med stamarten synes bilda en konstant bastard i alla följan- 
jande generationer. Detta förhållande inträffar just vid korsning 
af former, skilda genom ett antal kvantitativa egenskaper, emedan 
klyfningen då blir komplicerad och ger ett så öfvervägande antal af 
intermediära kombinalioner, att man endast vid ett mycket stort 
individantal erhåller de kombinationer, som närma sig föräldra- 
typerna. En dylik bastard kan därför lätt ge intryck af konstant 
intermediär. 
Såväl gigas-typens hastiga uppträdande (då alla erforderliga kumula- 
tionskomplex tillfälligtvis sammanträffa) och gradationsformers före- 
komst (då kumulationen inom hvarje egenskapskomplex är lägre) som 
artens långsamma upplösning vid bastardering (på grund af kompli- 
cerad klyfning af kvantitativa egenskaper) få genom de anförda 
synpunkterna sin förklaring. 
Jag omnämnde, att DE VRrRIES' O. gigas är synnerligen variabel. 
Detta gäller såväl rosetterna som den utbildade växten. Variatio- 
nen är så stor och rik, att man vid iakttagelse af en större kul- 
tur rent af tycker sig stå inför en mycket polymorf art med rent 
regellös variation, och denna är ej endast kvantitativ, utan äfven 
rent habituellt väl utpräglade variationsformer bildas. Vid närmare 
granskning af dessa variabilitetstyper fann jag emellertid, att vissa 
af dem innehöllo mycket utpräglade egenskaper af vissa andra af 
0. Lamarckianas mutanter, kombinerade med gigas-typen. Således 
fann jag former, som skulle betecknas som dubbelmutanter gigas- 
' A,A,A,; äro således kumulativa egenskaper som yttra sig i ett bestämdt organ, 
B,B.B, i ett annat och A, ger svagare utpräglad gigas-karaktär än A,;A, 0. sS. V. 
